191 
nar nâgra antydningar om hvari mau skall söka an- 
ledningen till algarternas olika fürmâga ait lef’va i 
ulika salthaltigt vatten och pä olika djup. Da jag 
hittills icke haft tilllalle göra nâgra undersökningar i 
deuna rigtning utan blott vill sôka gifva en kort- 
f’attad skildring af faktiskt föreliggande förhällanden, 
sä har denna frâga mindre betydelse för den före- 
liggande uppsatsen, hvilken blott är afsedd sasom ett 
föregäende meddelande tili en utförligare skildring at 
algvegetationens fürdelning ej blott vid Skänes, utan 
ocksä vid lialländska och bokuslänska kusterna, hvilken 
jag lioppas framdeles se mig i stand att lemna. Bri- 
stande tid tvingar raig nu ocksa att at mitt insam- 
lade algmaterial blott taga i betraktande sâdant, som 
utan för lang tidsutdrägt kunnat bestämmas. 
Sasom öfverallt der ej tidvatten förekomtner blir 
litoralregionens liedre gräns äfven liär nagot godty ek- 
lig; dock sy.nes mig lämpligt att i anslutning tili 
Kjklt-man (1. c.) förlägga den vid 5 m., ungefär der 
Fucus - arterna ha sin djupgräns. Yill man välja en 
annan begränsning blir den i ännu mycket kögre 
grad godtycklig och man far derigenom ett mycket 
större antal arter, som ehuru pä andra stallen reut 
litorala, här komma att tillhöra äfven en ej obetyd- 
lig zon af det sublitorala omrädet. 
Fucacéformationen. Den algformation som vid 
Skänes kuster har den ojämförligt största utbreduin- 
gen, är den hvais mest karakteristiska art är Fucus 
vesiculosus. Den uppträder dels â botten som bestar 
af större eher mindre lösa stenar, t. ex. vid Hörte, 
Falsterboref, Malmö, Bjerröd, Vikhög (pa liamnarmen), 
Hven, Helsingborg, Mölle, dels pâ klippbotten sasom 
vid Kullen utefter nästan lxela stranden fran Mölle 
tili Arildsläge samt â Hailands Väderö. Jämte Fucus 
ocsiculosus irppträder F. serratus ymnigt i synnerhet 
mot formationens nedre gräns, hvilken sasom nämndt 
sammanfaller med litorah'egionens. Detta gäller dock 
