261 
versta iniernodium äro de nedre inflorescensgrenarne, 
liksom blomskaften, kortare än hos C. tetrandrum, men 
längre an hos ('. glutinosum, o. s. v. En bestämd 
afvikelse f'rân bâda dessa arter företer emellertid den 
ifrâgavarande genom sina lângspetsade foderblad och 
sin med smalare mynning försedda kapsel och kan pâ 
grund häraf ej anses utgöra en direkt morfologisk 
förbindelseled dem emellan ! ). Ej heller fylogenetiskfc 
synes den böra uppfattas sâsom en sâdan förenings- 
länk, af skäl hvilka det emellertid skulle blifvit för 
vidlyf’tigt att här utveckla. Fran växtgeografisk syn- 
punkt kan den i hvarje fall betraktas sâsom en med 
0. tetrandrum korresponderande typ. Under det att 
denna senare art är rent atlantisk, har nämligen G. 
subtetrandrum sitt hem inom det baltiska floromrädet, 
och eftersom den konstaterats äfven pâ en punkt i 
"Wiener-bäckenet, är det högst sannolikt att dess ut- 
bredningsgebit omfattar ocksa de ryska och tyska 
Ostersjö-provinserna, kanske ocksa de polska och un- 
gerska lagländerna. 
ß. — Ilores omnes pentameri; capsula apicem ver- 
sus plus minus sursum curvata , cum pedunculo apice 
incur vo angulum obtu sum cffi dens’. 
10. C. pumilum Curt. Fl. londin. fase. VI 
n. 30 (1796?). — C. obscurum Chaüb. ap. St. -Amans 
Fl. agen. p. 180 (1821). — C. glutinosum Auctt. mult. ; 
non Fries Novit, h. suec. ed. I p. 51 (1817); nec Fl. 
halland. p. 78 (1818); nec H. B. K. (1823). — Icon.: 
Curt. 1. c. ; Fl. Dan. tab. 2537 ; Beichb. Icon. fl. germ, 
vol. V fig. 4969 ß. — Exs,: Fries Hb. norm. fase. IV n. 
54; Reichb. n. 2096; Schultz Hb. norm. cent. I n. 
27 & cent. Y n. 2 7 bis. 
Petala sepalis conspicue longiora, (tantum modo in 
floribus ultimis calycem vix superantia ), 5,5 — 6’, 8 mm. 
‘) Jfr. F. Svanlund i Botan. Notis. 1887 s. 131. 
