en varietet af 31. eniaryinafa. 31. sparsifolia Lindb. âr en 
mycket föränderlig art; ej sällan skiljer den sig blott genom 
paroika blommor frân 31. spliacclata; stundom närmar den 
sig 3t. ustulata (Spbuce) mycket i utseende och storlek. Den 
paroika 31. styriaca (Limfk.) anser förf. vara blott en form 
af den typiskt paroika 31. sparsifolia . Hos 31. ncglccta fô- 
rekomma sâvâl synoika som paroika blommor; denna art 
- skiljer sig frân 31. styriana genom djupare inskurna blad, 
spetsiga bladflikar och miudre bladceller. 31. conclensata 
(Angstk.) har af de fiesta skandinaviska bepatikologer miss- 
uppfattats; arten afbildas därför och beskrifves utförligt af 
förf., som anser den stâ 31. aemula ;Limpjr.) sa nära, att det 
kan ifrägasättas, om icke dessa bâda mossor tillhöra en och 
samma art. 
Arnell. 
Ekstara, O-, Einige blüten biologische Beobach- 
tungen auf Spitzbergen. Tromso 1898. 66 pp. (Tromso 
Museums Aarshefter 20). 
Da det nu om somrarna finnes regelbunden ângbâtslagen- 
het tili Spetsbegen, är det lättare för botanister att komma 
dit nu än förr. Förf. blef därigenom i tillfälle att under 
1 x J mänad 1897 uppehalla sig pa Spetsbergen och har där- 
vid blifvit i tillfälle att mera detaljeradt undersöka blom- 
mornas biologi. Han fann bland annat att blommorna i 
allmänhet äro smärre än söderut, att luktande (mest väl-) 
blommor utgöra 20 °/ , att blomfärgen varierai 1 hos mänga, 
men är ofta hög; att hvita, gröna och gula blommor äro 
förh'ärskande ; att besök af insekter ej är sä sällsynt, men 
att sjelfbefruktning är rädande hos flertalet. 
GÜrke, M-, Plantæ europææ. Enumeratio systema- 
tica et synonymica plantarum phanerogamicarum in Europa 
sponte crescentium vel mere inquilinarum operis a Dr. K. 
Richter incepta. Tomus II, fase. II. Leipzig 1899. Verlag 
von Wilhelm Engelmann. — Pris 5 Mrk. 
Största delen af denna fase, upptages af Caryophyllaceæ. 
Att förf. egnat sä stör omsorg ät varieteterna, förhöjer bo- 
kens värde, alldenstund en dylik sammanställning af de euro- 
peiska varieteterna ej finnes. Vi âtergifva här nâgra namn, 
som anses äldre än förut i allmänhet här i norden använda, 
utan att därmed fiafva velat säga, att dessa i alla fall utan 
närmare undersökning böra föredragas eller att dessa va- 
rieteter ha nagot värde. 
Montia lamprosperma Cham, frân Norv. och Dan. (Af. 
rivularis ß Jntmilis Lange). 
