88 
för god, oaktadt de, sâsom jag vâgar pastâ, füllt gil- 
tiga bevis, som deremot blifvit af raig förebragta. 
Yisserligeu uppgifver Fries, att var. agrestis skiljer 
sig frä u hufvudarten genom mer tandade fruktvalvler, 
hvilket äfven är fallet med R. divaricatus i förhäl- 
lande till R. obtusifolius , men sanima olikhet företer 
äfven R. acutus i jemförelse med R. obtusifolius 
(hufvudformen). Hvad som emellertid fullkomligt ute- 
sluter möjligbeten at' identiteten af R. obtusif. var. 
agrestis och R. divaricatus är Fries’ vidare beskrifning 
pa dessa bäda former, hvaraf framgar, att den förra 
skiljer sig Iran R. obtusifolius ’’foliis angustioribus, 
acutioribus, suberispis”, men den senare, jemtörd med 
R. obtusifolius , utmärker sig '’foliis obtusis” (Mant. 
tert. pag. ‘20) eller, sâsom det heter i Summ. Veg. 
pag. 202, foliis imis cordato-ovatis, obtusis’’. Dess- 
utom äro bladen af R. obtusifolius (inch R. divarica- 
tus) i kanten jemna, aldrig ’’subcrispa”. Deremot ater- 
finnas alla de af Fries för R. obtusif. var. agr. an- 
gifna karakterer hos R. acutus L. ßedan häraf synes 
det mig vara höjdt öfver livarje tvifvel, att ifräga- 
varande varietet är R. acutus L. Till yttermera 
visso finnes i Berl. Herb. Originalexemplar af denna 
varietet, insamladt ”in agris Scanieis” af Fries sjelf 
och troligen härstammande fran den tid, da denne 
ännu hade sin verksamhet i Lund, och detta exem- 
plar är typisk R. acutus. Att Fries i samraa Nov. 
Fl. Suec. ed II upptager äfven R. cristatus Wallr., 
som är sjmonym med li. acutus , tinner sin förklaring 
deri, att samme författare, sâsom i min anf. uppsats 
(pag. 03). visats, (agit. R. conspcrsus Hu. (den senare 
formen) för R. cristatus. 
Hvad här blifvit anfördt äterfinnes tili störst a 
delen i min förut anförda uppsats, som mimera tyc- 
kes hafva fallit i glömska. 
