90 
stallen eller ock kunna entlast klippsamhällena före- 
komma sparsam!, under det att jämte barrskogarne 
äfven mossarne äro nier framträdande. Dessa varia- 
tioner sta i nära samband med af geologiska faktorer 
betingade topografiska oliklieter, om det än i manga 
lall är vanskligt att i detalj erhälla full klar bet oin 
orsakerna tili landskapets karaktär. 
Pa grund af de geologiska faktorer, som betiugat 
utbildningen af denna landskapstyp — ett urbärgsom- 
räde, som varit tackt af en landis och sedan under 
nâgon tid légat under hafsytan — torde den samma 
utorn skandinaviska halfön och Finland i större ut- 
sträckning knappast vara utbildad annorstädes än i 
vissa delar af östra Nordamerika. Müjligen ko in mer 
det ock att visa sig, att Skandinaviska floromrâdets 
grans mot üster sammanfaller med gränsen für denna 
landskapstyp eller med andra ord med skandinaviskt- 
finska urbärgsomradets gräns, dâ naturligtvis for florom- 
râdens definitiva begränsning hänsyn maste tagas ej 
blot t till de högre växternas utbredning, utan äfven 
till de lägre växternas och växtsamhällenas uppträdande. 
Oakjpdt klippsamhällen och mossar sälunda bilda 
ett af de mäst utpräglade dragen i värt lands växt- 
lighet, är vär kunskap om dessa växtsamhällen ännu 
i manga afseenden ofullständig. Öfver klippsamhäl- 
lena finnas sälunda hittills endast spridda notiser i 
literatnren '). Mossarne hafva visserligen varit füre- 
mal für ganska omfattande undersökningar, men ännu 
äterstär mängen dunkel punkt att utreda. Under de 
senare ären har jag därlör sä mycket mina arbeten i 
andra riktningar det medgifvit gjort anteckningar 
öfver dessa tvä växtsamhällsgruppers utbildning och 
utvecklingshistoria och vill här framlägga en kort 
') Jfr SebnANDER, Die Einwanderung der Fichte in Skondinavien 
s. 39 -‘21 — Englors Bot. Jahrb. Band 15, 1892; Ilri.T, Bleldnges 
vegetation s. 219- 217 Soc. jiro Fauna ot Flora fonn. Meddel. 12: 1885. 
