93 
stora tufvor ofvan klippan och utbreda sig öfver si- 
dorna af den skälformiga sänkan. 
Salunda uppträda pä barrskogsklipporna 4 växt- 
samhällen, skorplaf-, renlaf-, ljung-samhället och klipp- 
mossarne. Naturligtvis äro icke pâ hvarje klippa alla 
dessa samhällen utbildade. Salunda saknas ej sällan 
klippmossarne och pa smärre klippor ofta äf'ven skorp- 
laf-samkället, hvadan salunda klippan blir utmärkt af 
renlaf- och ljungsamhället och stundom kan äfven 
ljungsamhället upptaga heia klippan. 
Efter denna öfversikt öfver klippsamhällenas ut- 
bildning vilja vi öfverga tili deras utvecklingshistoria. 
De växter som bilda första växtligheten pa klip- 
por maste hafva förmagan 1) att kunna fästa sig vid 
klippan samt fran denna och lüften hämta sin näring, 
2) att utan att dödas kunna uthärda uttorkning ända 
tili lufttorrhet. Dessa egenskaper hafva blott en del 
lägre växter, af hvilka endast en del lafvar och mos- 
sor erhälla betydelse för barrskogsklipporna 1 ). De 
först uppträdande arterna äro skorplafvar, hvilka börja 
som sma fläckar och mer och mer utbreda sig tills de bilda 
en sammanhängande lafskorpa — skorplafsamhället. 
Detta samhälles närmare sammansättning och utveck- 
ling har jag icke studerat. För en speciel lichenolog torde 
detta vara en tacksam uppgift, da det i synnerhet 
pä grofkorniga bärgarter bör vara lätt att utreda, i 
hvilken ordning de olika mineralbestandsdelarne tagas 
i besittning och man likaledes genom att iakttaga, 
hur den ena arten öfverväxer den andra, kan följa 
den vidare utvecklingen. Skorplafvarna tillväxa na- 
turligtvis endast under de tider de erhälla härför nö- 
dig fuktighet ur lüften vare sig i form af regn eller 
dagg. Sa snart denna fuktighet är förbrukad, upphör 
deras tillväxt, utan att de för öfrigt lida skada. Pa 
’) Trentepohlia Jolithus, som genom sitt sällskapliga uppträ- 
dande kan anses karaktärisera ett eget samhälle, uppträder hufvud- 
sakligen pa lösa stenar, men ej pa barrskogsklippor. 
