95 
brytare för dessa. Särskildt spela Grimmia- arterna i 
delta afseende en viklig roll. 
Genom jämförande undersökningar af dessa smä 
lläckar ör det lätt att fastställa, i hvilken ordning 
renlaf’samhällets bestândsdelar uppträda. Pâ samtliga 
ofvan anförda arter träffas sâlunda Cladina uncialis 
eller silvalica, pa mossorna träffas stundom ocksä 
Stcrcocaulon paschalc och mera sällan Chuliua rangifc- 
rina och pâ lafvarna Cetraria islandica. 
Af dessa arter är Cladina silvatica den lifs- 
kraftigaste och ko miner därför sa smâningom att spela 
den största rollen i renlafsamhället. Cladina uncialis 
lörekommer däremot endast pä mera strödda fläckar. 
Cladina rangiferina och Cetraria islandica förekomma 
likaledes endast tunsädda. Stundom inkomma dessa 
senare sedan först Cladina silvatica- mattan är utbildad. 
Cetraria aculeata som likaledes träffas fläckvis inkommer 
däremot direkt pa skorplafvarne, liksom Cladonia coc- 
cifera och deformis m. fl. Genom dessa arters ut- 
bredning undanträngas heit och hallet skorplafvarne 
liksom tili större delen de banbrytande vaxterna, 
hvadan dessa i det sammanhängande laftäcket spela 
en mycket underordnad roll. Pa mera exponerade 
stallen kan dock Grimmia hypnoides understundom bi- 
behälla sig och tili och med spela en dominerande 
roll. Emellertid inkommer i laftäcket smâningom en 
annan art Cladina alpcstris , hvilken är den krafti- 
gaste af dem alla, hvarfor den ock mer eller mindre 
undantränger de öfriga. Särskildt där re nia fsara hal- 
let har större utbredning- blir därför denna den domi- 
nerande arten. 
Finge denna utveckling ostördt fortga skulle 
naturligtvis följden blifva att renlafsamhället sâ srna- 
ningom skulle komma att inta heia klippau. Men sa 
är endast undäntagsvis förhällandet. Gar man en 
regnvädersdag öfver ett dylikt reulafsamhälle finner 
man lätt, att laftäcket är mycket löst fäsladt vid klip- 
