99 
en större luftfuktighet är särskildt gynsam för ren- 
lafven, kvaremot Kolderüp Rosen vinge 1889 i mot- 
sats härtill auser torr luffc mer gynsam och Kihl- 
man 1890 anser en lângvarig snöbetäckning vara be- 
stämmande. Af Hambergs 1 ) undersökningar framgär, 
att visserligen under själfva träden den relativa luft- 
fuktigheten är nâgra procent större än pä öppna plat- 
ser, men att denna större luftfuktigket icke stracker 
sig tili smärre öppna stallen i skogen. För öfrigt är 
den relativa luftfuktigheten, om man franser mindre 
afvikelser, märkligt nog i det heia tämligen lika öfver 
heia landet. Salunda kunna i detta fall olikheterna icke 
tillskrifvas luftfuktigheten. Äfven den omständighe- 
ten att barrskogs- och fältklippor ej sällan förekomma 
pä mycket närbelägna ställen talar härför. 
Bättre öfverensstämma förhällandena med Kihl- 
mans äsikt. Den uttorkning vinden kan astadkomma 
torde dock knappast kunna tillmätas nagon större be- 
tydelse, da ju renlafven utan skada kan utkärda ut- 
torkning ända tili lufttorhet. Pä grund af renlaf- 
mattans lösa vidfästning kan ock ifrägasättas, om ej 
vinden rent mekaniskt hindrar renlafmattans uppkomst 
säväl pä de öppna falten som i löfskogarna, där vin- 
den under den tid träden äro kala har fritt spelrum. 
Att det vindskydd de ständigt grönskande barrskogarno 
lämna äfven är gynnsamt för en lângvarig snöbetäck- 
ning, kan ej förnekas, men däri ligger intet bevis 
för snötäckets inverkan och de af Kihlman anförda 
specialfallen synas otvunget kunna förklaras äfven genoin 
vindens direkta mekaniska inverkan. Huruvida de 
barr, som af vinden tillföras barrskogsklipporna frän 
den omgifvande skogen, kunna ge upphof tili nâgra 
för renlafven särskildt gynnsamma förmultningspro- 
dukter, är en frâga som ännu âterstâr att lösa. 
') Hamberg, Om skogarnes inflytande pä Sveriges klimat. 3. 
Luftens fuktigliet. — Bihang tili Domiinstyrelsons undordäniga 
berättclso rörande skogsväseiidet für är 1887. 
