125 
dessa regelbundet bestâ af rester efter större utdöda 
tufvor. 
Donna förstöring af EriopJiorum- tufvorna fortskri- 
der tills de helt och ballet gâ under. 
Saratidigt raed denna fortskridande förstöring 
fortgär dock i regel äfven en progressiv utveckling, 
i det att nya växter inkomma i stallet för de utdö- 
ende. I den här anförda renlaf-mossen représenterai’ 
sâlunda Sphagnum laxifolium en sâdan nytillkommen 
växt och i den regressiva tufduumossen äro Carex U- 
mosa samt större delen af Sphagna nykomlingar. Denna 
progressiva utveckling leder änyo tili starrmossar, 
hvilka tili skilnad frän de förut omnämda primära 
starrmossarne torde kunna kallas sekundära starr- 
mossar *). Dylika sekundära starrmossar äro vid 
Bjurfors ganska vanliga. Deras utbildning kan vara 
växlande. Yanligen finnes ett m. e. m. slutet Sphag- 
MMJtt-täcke, i hvilket Sphagnum laxifolium spelar huf- 
vudrollen. I en del utgöres starrtäcket uteslutande 
af Carex limosa , i andra uteslutande af Bhynchospora 
alha eller uteslutande af Scheuchzeria eller ock kunna 
dessa arter med växlande fördelning ingâ i samma 
mosse. En annan sekundär mosstyp är tufsäfmos- 
sen (Scirpus cœspitosus mossen) hvilken i vissa fall upp- 
träder som vikarierande samhälle för sekundära starr- 
(och tufdun-P) mossar. Scirpus cœspitosus uppträ- 
der vid Bjurfors uteslutande i sekundära mossar. Mera 
sällan kunna gräsen inkomma före Sphagna och sä- 
lunda växtsamhällen, som snarast äro att hänföra tili 
starrkärr, uppkomma. Sekundära starrkärr med Am- 
blystegia har jag dock ej päträffat därstädes. De se- 
kundära starrmossarnes vidare utvecklingshistoria har 
jag ej hittills haft tillfälle att följa, men allt talar för, 
’) I detta sammanhang mä äfven erinras om, att man pä flere 
stallen i Norrland skaffar sig sekundära starrmossar tili slatter- 
myrar genom s. k. damröta, d. v. s. genom att uppdämma vatten 
öfver rismossar tills risen och EriopJiorum ersättas a_f starrarter. 
