att de sokundära mossarnes progressiva utveckling 
fortgär i samma riktning som de primära mossarnes, 
säluuda frän sekundära starrmossar tili sekundära 
tufdun- och ris-mossar, hvarefter en regressiv ut- 
veckling ânyo torde kunna äga rum o. s. v., tills 
slutligen mossen blir skogbärande, ehuru det är svärt 
att genom direkta iakttagelser säkert fastställa heia 
utvecklingsgängen . 
Betecknas de olika mosstyperna med bokstäfver: 
a= primär starrmosse, b- primär tufdunmosse, c— pri- 
mär rismosse, d = tallmosso, e=renlafmosse, f=re- 
gressiv tufdunmosse och a, b, c, motsvarande sekun- 
dära mossar, kan den sannolika utvecklingsgängen 
äskädliggöras med följande formel, a + b + c + n|e-| f 
+ a , b j -i- c j ) -f d eller i fall n = 0, a + b + c+ d. 
Af de skildringar, som föreligga i literaturen 
säväl frän Skandinavien som frän andra länder, kan 
man med ganska stör sannolikhet sluta sig tili, att 
mossarnes utveckling säväl inom som utom Skandina- 
vien försiggär pä samma eller ätminstone pä liknande 
sätt, ehuru de hithörande lallen tolkats annorlunda. 
Säluuda hafva t. ex. de arter, som utmärka de se- 
kundära starrmossarne, ansetts som direkta kvarlefvor 
trän de primära starrmossarne, i det fall da de före- 
komma som spridda fläckar i rismossarne. Den stora 
roll Eriophorum vaginatum spelar äfven pä äldre vid- 
sträckta mossar star enligt min erfarenhet i samband 
med förekomsten af säväl regressiva som progressiva 
tufdunmossar. Däremot har jag städse funnit den 
primära tufdunmossen endast intaga ett relativt smalt 
bälte omkring tjärnarne. 
I sina hufvuddrag synes mossarnes utveckling i 
heia värt land vara öf'verensstämmande. I detaljerna 
förekomma flere hittills ännu icke utredda variationer. 
Säluuda kunna t. ex. regressiva och progressiva ut- 
vecklingsstadier stundom pä smärre fläckar växla med 
hvarandra pä sädant sätt, att de ofvan uppstälda 
