127 
typerna icke framstâ som skilda växtsamhällen utan 
det hela snarare ter sig som blandningsomrâden, hvil- 
kas utbildning dock blir begriplig endast om ofvan 
framstälda synpunkter fasthâllas. Dylika omräden äro 
tydligen uppkomna därigenom, att utvecklingen pâ 
olika intill hvarandra gränsande smâflackar framskri- 
dit olika hastigt, Sâluuda kan t. ex. i en renlaf- 
mosse erosionen hafva börjat pâ spridda flâckar och 
en progressiv utveckling inträdt redan innan erosionen 
framskridit sa längt, att en regressiv tufdunmosse hun- 
nit utbildas. 
Äfven samma större mosskomplex kan pâ skilda 
ställen fôrhâlla sig olika. Som exempel mâ anföras 
Komosse, en af södra Sveriges största och mest om- 
talade mossar, belagen pâ gränsen mellan Smâland 
och Yestei'gôtland pâ en hôjdplatâ 330 — 340 m. of- 
ver hafvet och ett eller annat 10-tal meter öfver omkring- 
liggande skogs- och ängsmark, öfver hvilken den mer 
och mer utbreder sig. Öfver stora omräden är re- 
gressiv tufdunmosse förherskande och i densamma upp- 
träder Scirpus ccespitosus sekundärt, delvis har ock 
ut.bildningen framskridit tili sekundära tufsäfmossar, 
pâ andra omräden äro genom erosion utbildade vid- 
sträckta hâlor, hvilka pâ vissa ställen upptagas a± 
sekundära starrmossar med Carex liniosa eller ScheucJi- 
seria palustris , under det att pä andra ställen dyn 
ligger naken i hälorna eller dessa äro utbildade tili 
större eller mindre gölar. Den midt pâ mossen be- 
lägna, omkring 1 km. länga Björnsjön, som har 2 — 3 m. 
höga torfstränder, torde ock vara sekundärt bildad genom 
erosion. I sänkor, i hvilka ytvattnet afrinner, före- 
komma sekundära flaskstarrmossar ( Carex ampull acea, raos- 
sar), hvilka pä sidorna ombildas tili tufsäfmossar o. s. v. 
En hvar som liaft tillfälle att göra närmare bekant- 
skap med Lapplands myrar har väl knappast kunnat 
undgä att lägga marke tili de rismossträngar, som ganska 
regelbundet framga vinkelrätt mot lutnings-riktningen 
