128 
och äro skilda Iran hvarandra genom sanka starrkärr 
eller starrmossar af växlande utbildning t. ex. säsom 
Carex limosa -, Carex ampull acea- eller Eriopfiorum- karr 
eller ock säsom Carex' limosa-, Carex ampullacea mossar 
o. s. v. Stundom kunna rismossträngarna vara ersatta 
af smärre strängar, i hvilka Scirpus ccespitosus spelar 
hufvudrollen och risen en underordnad roll. Dylika 
myrar kallas flark- eller refvelmyrar och flarkerna 
eller reflarna d. v. s. de sanka starrkärr- eller starr- 
mossbältena äro utan tvifvel âtminstone i manga fall 
att hänföra tili sekundära kärr eller mossar. Redan 
den skarpa gränsen mellan de fasta strängarne och 
de sanka flarkerna talar för, att det icke är nägot 
direkt utvecklingshistoriskt samband mellan de närnda 
bildningarna. I ett par fall har jag ock funuit stub- 
bar nära ytan i flarkerna (i starrkärr pa Ekorrsel- 
myran, Kronoparken Aman, ett par mil nordvest oui 
Hällnäs i Vesterbotten, och i vattenfylda flarker pa 
Navasbärgsmyran, ett par mil norr om Elfsbyn i Norr- 
botten), hvilket med säkerhet visar att dessa uppkom- 
mit genom förstöring af trädbevuxna mossar. Detta 
uppkomstsätt förklarar ock rismossträngarnes mot lut- 
ningsriktningen vinkelräta läge. Om äu i miudre 
skala har jag ock vid Bjurfors kunnat direkt följa 
bildningen af dessa strängar. Där mossarne icke 
kafva nagon bestämd lutningsriktning hafva de genom 
förstöring uppkomna halorna oregeibundna former, men 
ju mera utpräglad lutningen blir, dess mera utpräglad 
blir ock halornas sträckning vinkelrätt mot lutnings- 
riktningen — en naturlig följd af vattnets beuägen- 
het att utbreda sig i denna riktning — , och de mel- 
lanliggande oförstörda partierna af mossen komma att 
bilda motsvarande strängar eller dammar. Den star- 
kare erosion, som sälunda antagligen äger rum i nord- 
liga delarne af landet, torde stä i samband med kä- 
lens längvarighet. 
