213 
taxa F. Behm in Bot. Notis. 1887 p. 181 (Vidi spe- 
cim. orig.). — Icon.: FI. dan. t. 2355. Exs. : Fries 
Hb. norm. f. Ill n. 31. 
Blätter am Rande mit abstehenden mikroskopischen 
Papillen und ausserdem vom Grunde fast bis zur Spitze 
ziemlich reich gewimpert; Kronblätter fehlend oder nur 
halb so lang als der Kelch; Kapsel 1 J / a — 2 Mal so 
lang als dieser; Samen glatt. — Stjelkar flere frân en 
krypande och grenig rotstock, 8 — 30 cm. länga, ned- 
liggande eller uppstigande, karitiga, alld. glatta o. släta, 
upptill mer eller mindre gaffe! greniga. vid basen med 
glest fjällbeklädda, trädlika utlöpare; blad rent gröna, 
tunna, 12 — 40 mm. länga, 3 — 9 mm. breda, lansett- 
lika, bredast nägot nedom midten; skännblad ända ut 
mot spetsen harbriiddade, de nedre af stjelkbladens 
storlek, de öfre smaningom mindre, alla gröna och 
fnllkomligt utan hinnkant; blomslcaft fran grenvink- 
larne, efter blomningen utböjda, intill 3,5 cm. länga, 
i spetsen förtjockade och nästan raka; f oderblad ägg- 
rundt lansettlika, spetsiga, 2,5 — 3 mm. länga, utan 
framtiädande nerver, ätven i den hinnaktiga kanten 
glatta; stift vanligen 4; kapsel aflangt äggformig, slut- 
ligen brunaktig; fron plattadt äggformiga, 0,85 — 1 
mm. länga, rödbruna, med matt yta Ij. 7, 8. — Die 
apetale oder mit nur 2 — 3 sehr kurzen Kronblättern 
versehene /. calgcantha [Ledeb. in Mém. Ac. St.- 
Pétersb. Y p. 534 (1815), pro sp. sub Arenaria] scheint 
im behandelten Gebiete die vorherrschende Form 
zu sein. 
Verbreitung. Feuchte Orte, schatt. Wald, etc., 
besond. in Hochgeb. -Geg. : S. Torn. — Pit. Lpm.; 
Um. Lpm. (0. Melander); II>j. ; J 1 1. ; nw Dir. Idre 
(Adj. P. Olsson, etc.); Vb. Pajala, Jörn und Norsjö; 
Ang. Tasjö; Yikens fäbodar in Bamsele: w Mpd. 
Hafverö. — JV. Finnm.; Trondhj. st. — n Kristiania 
st.; Tromsö st. [0 in d. Küstengeg. von Bergen u. 
