217 
in Yartofta. — TV. Finnm. — Nordl. ; Östlandet 
zerstr., z. B. Dovre; Röros; Amot; Torpen — Ringe- 
rike. — F. nördl. u. mittl. Tk. bis (incl.) Ostrob. 
med. & austr., Sav. bor., Kar. pom., oneg. & olen. ' T 
Isthm. kar. — F. ß. brevi folia: Meei’esufer. S. Boh.: 
HI.; Sk. besond. an d. AY. -Küste; w Ol.; ausserdem 
zuweil, auf Ballast; [früher: nö Gtl. Kyllejj. — 2V. 
siidl. Th. von Hvalöerne bis nw. Kristiansand Stift: 
Karrnön; Bergen Stift: Mosterö; Trondhj. Sf. — 
Tinnm. — I). zerstr. in säinmtl. Prov. (zuweil, im 
Inneren und dann weniger ausgeprägt). — Deutschi., 
Russl., Sibir. etc. 
13. S. humifusa Rottb. in Kjöb. Selsk. skrift. 
X p. 447 (1770). — Icon.: Rottb. 1. c. t. 4 fig. 14; 
Sv. A^et.-Akad. handl. 1789 t. 6 fig. 1; Fl. dan. t. 
978. — Exs. : Fries Hb. norm. f. VIII n. 35; f. XII 
n. 52. 
Stengelblciiter am Bande vollkommen glatt und 
kahl; Kronblätter länger als der Kelch; Kapsel so lang 
■wie dieser oder unbedeutend, länger; Samen glatt. — Stjelkar 
talrika, stärkt greniga, 3- — 16 cm. länga, nedliggande 
eller uppstigande, nedtill bräckliga, bildande ofta matt- 
formiga, tätare eller lösare tufvor, alldeles glatta, 
trubbkantiga, ofta med äggformiga groddknoppar Iran 
bladvecken; blad äggruudt lansettlika — bredt ägg- 
runda, 5 — 10 mm. länga, kort uddspetsiga, mer eller 
mindre tjocka och fasta, men med tunna, halft genom- 
lysande kanter; blomskaft nästan alltid ensamma i ört- 
bladens veck eller grenarnes spets, efter blomningen 
utböjda, 1 — 2 (sällan intill 3) cm. länga, i spetsen 
förtjockade och krökta; f oderblad afiängt äggrunda el- 
ler aflängt lansettlika, lies vära former mer eller min- 
dre trubbiga, glatta, hinnkantade, utan framträdande 
nerver, 4 — 5 mm. länga; stift vanligen 3; kapsel bredt 
ellipso'idisk, med ljusa skal; fron bredt äggformiga, 
plattade, 0,9 mm. länga, ljusbruna. If 7, 8. 
