243 
nat endast en art till sin flora, P. Pisocarpium Fr., 
tagen blott en gang i början af detta ârbundrade i 
vestra Smâland (E. Fries: Symb. Gasteromyc. pag. 4) 
och sedan dess hos oss ej âterfunnen. Ett liknande 
egendomligt uppträdande bar P. Pisocarpium visât i 
England, dar den ej anträflats, sedan den i slutet af 
förra ârhundradet iakttogs därstädes af Sowerby. De 
Toni uppger i Saccardos Syll. Fung, äfven en annan 
art for Sverige, P. tuberosum (Mich.) Fr., som skulle 
vara tagen vid Malmö. Denna uppgift leder utan 
tvifvel sitt Ursprung Iran E. Fries: Flora Scanica (pag. 
325), men den svamp, som kär âsyftas, är ej nägon 
Pohjsaccum , utan en Melanogaster-axt , troligen M. am- 
biguus Tul. (jfr. Tulasne, Fungi hypogæi pag. 84). 
Pohjsaccum crassipcs känner man ej blott fran 
flere trakter af Europa, utan äfven fran Afrika (Ca- 
narie-öarna), Amerika (Förenta Staterna och Mexiko), 
Australien och fiera af öarna däromkring 1 ) ; fyndorten 
i Angermanland är för närvarande den nordligaste 
kända. I Finland har man iakttagit den pä sista ti- 
den vid AViborg (Thesleff, enligt exemplar i Upsala 
bot. mus. samlingar), växande pâ en tallmo, saledes 
pä fullständigt liknande lokal som i Angermanland. 
Möjligen kan äfven en annan fyndort angifvas för 
Finland. Dâ O. Fudbeck d. y. 1695, som bekant, 
företog sin resa till Lappland och pä hemvägen be- 
sökte Finland, bief han vid Kuntila gästgifvaregard 
i södra Osterbotten fördröjd under tvenne dagar, och 
den tiden begagnade han att insamla och afmäla en 
hei del svampar. Bland dessa afbildningar, som ännu 
förvaras pä Löfsta bruk i norra Upland, Annes en, 
som tydligt föreställer en genomskuren, ung Polysac- 
cum. Hvilken art det är, vagar jag dock ej afgöra; 
möjligen kan det vara den, som af Karsten (Fung. 
*) Gillot: Note sur Polysacciim crassipes DC. (i Revue mvco- 
logique. 1897. pag. 9). 
