270 
nin gen tor a och ß, men ej for y. — Man kommen härige- 
)iom till den slutledning att S’. Aue. * Meinichii Linder, är 
füllt identisk med Linni's y 1 c. 
Men detta hindrar icke att de svenska botanisternas 
âsigt, att ”S. hybrida” är egen art, kan vara riktig. - Utg. 
Lindberg, Harald, 0m Pohlia pulchella (Hedw.), P. ear- 
ned (L.) och nagra med dem samm anblandade former 
(Actalsoc. pro fauna et flora fenn. T XVI. N:o 2. Helsing- 
fors. 1899). 
De arter, som genom afhandlingens titel antydas, liafva 
under tidernas lopp blifvit mycket samraanblandade, hvarför 
den utredning, som af förf. lämnas af desamma, är mycket 
förtjänstfull. Följande skandinaviska arter behandlas af förf. : 
1) P. pulchella (Hedw.) Lindr., med hvilken art an- 
dra närstäende arter förvexlats, sâ t. ex. sammanblandas den 
ânnu sâ sent som i Schimeers Syn. musc, europ , ed. 1 (1890) 
och ed. 2 (1879) med P. i'cxans. De talrika växtställen for 
arten, som förf. kunnat konstatera for det skandinaviska 
floromrädet, anföras, och framgar däraf. att P. pulchella blif- 
vit funnen särskildt i Sverige frân Skâne i söder ända till 
Haparanda i norr. Arten saknas däremot heit och hallet i 
mellersta och södra Europa. Den nordamerikanska arten 
Bryum ( Webera) Lescurianum Sude, är enligt förf. synonym 
med P. pulchella 
2) P. lutescens (Limer.), som enligt ett meddelande 
af D:r Hagen i Bot. Not. 1897, p. 171, möjligen är funnen 
i södra Sverige, har förf. ej sett skandinaviska exemplar af, 
men anser dess förekomst i södra Skandinavien ej otrolig, da 
den blifvit funnen sâ nordligt som vid Lyck i Westpreussen. 
8) P. atropurpurea (Wo.) Förf. har kommit tili det 
öfverraskande resultatet, att Bryum atropurpureum Wo. ej 
alls är den sydeuropeiska Euhri/um- art, som gätt under detta 
namn, utan en nordlig. förut blott ofullständigt beskrifven 
Pohlia, som förvexlats än med P. pulchella och än. med P. 
earned. Af P. atropurpurea har förf. sett säkra svenska 
exemplar endast frân Sollefteâ i Angermanland (1859, K. 
Fristedt), norska exemjdar frân Salten ocli Tromsö amt; ar- 
ten Annes för öfrigt i nordliga Finland, Eyssland, Sibirien 
o. s. v. 
4) P. vexailS (Immer.), först beskrifven frân de syd- 
europeiska alperna, har blifvit funnen i Sätersdal i Dalarne 
(Liedström), pä Areskutan (G. L. Sjögren m. fl.), i Herjedalen 
(Thedenius), pä Dovre (K, Hartman m. fl.) och i l’romsö amt 
pä Jertnivare (Arnell). 
