3 
St j (liken 25 — 50 cm hög, ofta enkel och ogrenad 
(ehuru stundom fiera stjälkar frän samma rotstock), 
endast vid basen glest lânghârig, nedtill sparsamt, 
upptill. tätare stjärnluden, med 2 väl utvecklade blad 
och därofvan vanligen 1 — 2 smala, outvecklade, som 
bilda öfvergang tili inflorescensans brakteer. Rosett - 
bladen i kanten glest lânghâriga, ofvan blägröna och 
glatta, under gragröna och (jämte skaft och stjälkbas) 
ofta violettanlupna, endast pâ medelnerven. med spar- 
samt stjärnludd samt dar och vid spetsen glest lâng- 
hâriga. Atminstone de inre rosettbladen och de 2 
nedre stjälkbladen försedda med nâgra fä, längre eller 
kortare, rakt utstäende spetsiga tänder, af hvilka ofta 
1 eller 2 pâ hvarje sida äro vida längre än de öfriga. 
Inflorescensen vanligen glest kvastlik och tämligen fä- 
blomstrig, stundom nedât nägot obegränsad och dä 
mera mängblomstrig, med korgskaften tämligen ut- 
dragna, af zb rikligt stjärnludd grägröna, glest lâng- 
hâriga och upptill försedda med färre eller talrikare 
korta glandler. Holkar tämligen stora, gräaktigt och 
nägot brokigt svartgröna, korta och tjocka, med af- 
rundad eller tvärt afsatt bas, klädda af talrika, hvit- 
grä, kort svartfotade här, mindre talrika, mycket 
korta glandler (utom de ymniga mikroglandlerna), 
som nästan döljas af hären, samt mycket glest stjärn- 
ludd, ofta blott synligt som en smal rand längs fjäl- 
lens kanter. Holkfjällen utdragna, jämnt afsmalnande, 
längspetsade, zb öfverskjutande de outslagna blom- 
morna, i spetsen tätt smâhâriga; de yttre mörkgröna, 
de mellersta zb bredt grönkantade, de innersta näs- 
tan heit ljusgröna, med ofta svagt kolorerad spets. 
Kantblommor föga eller icke cilierade. 
Denna vackra form, som genom de anförda kän- 
netecknen rätt väsentligt afviker frän *r odense typ. 
och som därför kanske rättast vore att anse som ett 
eget subsp., växte ganska talrikt pâ Häradsberget och 
