6 
behâring som hos V. excelsa, ehuru märkbart glesare. 
De kännas därför hos Y. officinalis tunnare och 
fastare, hos Y. excelsa däremot mera tjocka och 
mjuka. — Afven /. tenuifolia , som jag tog pâ ett torrt, 
solöppet stalle och som i tysk-österrikiska floror be- 
skrifves sâsom ’’stärker behaart” eller med ”Stengel 
mehr behaart”, hade samma harbeklädnad, d. v. s. 
stjälken alldeles glatt. 
Galium uliginosum L. f. glabratum Döll, Rhein . 
Fl., p. 448 (1843). — ß tenue Hn, Exc.-fl. ed. 1, p. 
22 (1846). — De fiesta stamled alldeles slata; stun- 
dom nâgot enstaka knappt märkbart sträft. Alingsâs, 
Hjälmared. — En form, som väl förtjänar upptagas; 
ofta mycket lik Gr. silvestre Poll., men lätt skild ge- 
nom de borstbräddade bladen. Den ntgöres visst icke 
alltid af späda individ; fiera af de fnnna ex. voro 
c. 0,5 m lânga. A andra sidan har jag af hufvud- 
formen tagit sma, icke decimeterlänga individ, som 
hade stjälken ytterst straf. — f. latifolium Marss. 
Alingsâs, Angabo. Mycket lik G. saxatile L. — 
Rufvudformen uppgifves ofta blott blifva 30 cm. Yid 
sjön Gärdsken fann jag emellertid talrika ex. af 50 
— 60 cm:s längd. 
G. palustre L. f. maximum Marss., Fl. v. Neu- 
Yorp., p. 220 (1869). Lik en storväxt var. deci- 
piens Hn, men skild Iran denna genom bredare, af- 
länga blad (de mellersta 20 — 25 mm lânga, 5 — 7 
mm breda). Alingsâs, vid bäcken frän Hajsjön. 
Veronica serpyllifolia L. f. pubescens Spenn., Fl. 
frib., II. p. 351 (1826). Stjälk, blomskaft och foder- 
pip db tätt korthäriga; högblad (äfven ofta de öfre 
mellanbladen) och foderfiikar härbräddade, frukt glan- 
delhârig. Pa äkrar och andra torra ställen. — Alingsâs 
(flerest.). 
V. officinalis L. f. submontana C. G. Westerl., 
Bot. Not. 1888, p. 193. Alingsâs, Nolhaga vid Hvar- 
dagsbäcken. Fanns blott i ett fätal individ, men 
