10 
formen, som är den i Sverige vida vanligaste. Och 
nog kan namnet ”pra tense” försvaras äfven för den, 
da den hos oss ofta växer pâ skogsängar och äfven 
pâ torrare, öppna stallen i skogskanterna. Och be- 
träffande den 3 -ndra formens förekomst i Sverige, sa 
växte den vid Alingsâs, säsom jag förut nämnt, till- 
samman med M. silvaticum, just pâ mer eller mindre 
beskuggade stallen i skogar och skogsbackar och 
alltsa icke pa ängar i Kerner-Wettstein’s mening. 
Äfvenledes kan jag icke vara med om att anse 
dessa bâda typer som skilda arfcer, huru olika de än 
äro i sina extrema former, enär öfvergangar dem 
emellan ingalunda saknas. a vulgatum har jag sa- 
lunda ej sällan funnit med blott 3 — 4 leder nedom 
första blomman och utan nagot bladpar mellan denna 
blomma och öfversta förgreningen 1 ). Den af Neuman 
i Sv. Fl. läranade beskrifningen pâ dessa bâda typer 
skiljer dem emellertid i allmänhet lätt. 
M. silvaticum L. Af denna art upptäckte jag 
vid Alingsâs en synnerligen vacker och egendomlig 
form, som förhäller sig tili hufvudtypen pâ rakt mot- 
satt satt mot hvad ß. integerrimum gör hos föreg. 
art. Jag meddelar här beskrifning pâ de bâda ty- 
perna. 
a. typicum! Stjälk lägre (10 — 25 cm), spenslig, 
onkel eller tämligen kortgrenig; blad tunna, mera 
ljusgröna, med afsmalnande (de öfversta stundom med 
nâgot rundad) bas, helbräddade eller de öfversta stödje- 
bladen vid basen med 1 — 2 smä, korta tänder pâ 
hvarje sida [f. dentatum Schur, Enum. plant. Trans- 
silv., p. 506 (1866)]; fröhus vanligen föga längre än 
fodret. — Hufvudformen allmän; f. dentatum här och 
där bland densamma. 
ß. intermedium nov. var. Stjälk högre (25 — 
40 cm), grof och länggrenig; blad tjocka, mörkgröna, 
) Jämför Bot. Not. 1903, p. 57 — 59! 
