32 
är redan innan pollensäckarne öppna sig betydligt 
längre än stiftstammens nedre, glatta del, hvars längd 
är lika stör som den uppräta, fina delen af standar- 
strängarne, men under pollensläppningen växer den 
högst betydligt i längd, under växandet rent meka- 
niskt utsopande pollen; da den natt sin största längd 
är den omkring dubbelt sa läng som standarsträngarne. 
Ocksa är J'-stadiet längre utsträckt hos denna art än 
hos C. trachelium, emedan stiftgrenarne halla sig näs- 
tan sammanslutna länge efter det kronan öppnat sig. 
Häri torde man hafva att se ett underlättande af 
pollenatkomsten för den pollinerande insekten, ty sa 
snart de märkesbärande stiftgrenarne böjt sig utat, 
förhindra de, att insekten atminstone vid ingaendet i 
blomman belägges med pollen. Stiftgrenarne äro jem- 
förelsevis betydligt längre än hos C. trachelium, hvil- 
ket har tili följd ökad utsigt för att autogam pol- 
lination, om allogam uteblir, skall inträda vid stift- 
grenarnes smaningom fortskridande spiralinrullning, 
isynnerhet som stiftstammen ända upp mot förgre- 
ningspunkten belägges med pollen. Jag har trott mig 
finna, att de pollenuppfangande hären icke vissna sa 
hastigt som hos C. trachelium, hvaraf följer, att pol- 
len kvarsitter längre och finnes tillgängligt da stift- 
grenarnes böjning eller inrullning nar sin höjdpunkt. 
Ater en annan typ företräder Campanula ro- 
tundi folia, hvilken art torde kunna sägas intaga 
med hänsyn tili pollenexpositionen en medelställning 
mellan C. persicæ folia och C. rapunculoides. Heia 
stiftets öfre del, salunda stiftgrenarne och stiftstam- 
mens toppstycke, är beklädd med uppfângningshâr och 
omslutes heit och hallet af pollensäckarne vid tiden 
för der as mognad. Salunda samverka vid pollenex- 
positionen bäde stiftgrenarne — liksom hos C. persi- 
cæfolia — och stiftstammens öfre del — liksom hos 
C. rapunculoides. Stiftgrenarne halla sig sasom hos 
C. rapunculoides, men i olikhet med C. persicæfolia 
