39 
säkert att användas som uppslagsbok, i synnerhet som dess 
anskaffande underlättats genom det billiga priset. 
Första delen innehâller en alfabetisk uppräkning af 
alla släktnamn hos fanerogamerna, hvarvid alla de godkända 
trykts med fetstil. Vid de öfriga är det synomyna släkt- 
namn, som godkänts, utsatt. Vid de godkända och en del 
andra namn finnas ärtal utsatta, vid de förra ocksä antalet 
arter och utbredningen i stör korthet. I ett bihang uppta- 
gas en del andra kryptogama släkten. 
Den andra afdelningen bestâr af en systematisk uppräk- 
ning af alla de godkända släktena i förra delen. Subdivisio 
I. Prophanerogamæ bestâr af Rhizospermaceæ, Selaginella- 
neæ, Heterosporangopses (fossil.), Bennettiaceæ, Cycadaceæ, 
Cordaitaceæ och Salisburyaceæ. 
I en inledning meddelas ”Codex brevis maturus nomen- 
claturæ botanicæ sensu codicis emendati aux lois de la no- 
menclature botanique de Paris 1867 auctore Otto Kuntze”. 
En del siffror hänvisa till noter, efter livilka man dock fâr 
förgäfves leta. Dem fâr man se, om man skaffar sig ett se- 
parat af Codex. Huruvida denna codex brevis kommer att 
utgöra gründen för nomenklaturen framdeles, lär väl närmast 
bero pâ den botaniska kongressen i Wien 1905. — I Bot. 
Not. 1892 och 1893 har refererats öfver Kuntzes äsikter och 
förslag tili nomenklaturregler. 
Det var en tid, dâ fiera ansedda botanister citerade de 
senaste upplagorna af Linkes Systema, Genera och Species 
pl. Naturligt vis bortföll därigenom en hei del synomymer 
och osäkerhet i namngifningen. I Fundamenta botanica 1786, 
Critica bot. 1737 och Philosophia bot. 1751 hade Linné upp- 
ställt fiera regier för namngifvandet i synnerhet af släktena, 
och det är naturligt att dessa regier följdes af de fleste bo- 
tanister, som för öfrigt gillade hans reformer, under en läng 
följd af är. Naturligt är att i alla de fall, där Linné ej 
hade gjort nägon bestämmelse, ett bruk snart gjorde sig eäl- 
lande, fastän i början äsikterna om det lämpligaste voro 
divergerande. Borde man icke därför vid uppställandet af 
regier för nomenklaturen gä historiskt tillväga d. v. s. god- 
känna prioritetsprincipen äfven beträffande själfva reglerna 
för nomenklaturen. I början skulle man anse Linnés regier 
vara normen. Det är visserligen sant, att det skulle erbjuda 
svärigheter att fastställa, när en regel började mera allmänt 
anses för gammalmodig och behöfde ändring. T. ex. Linnés 
regel ^Nomina generica ex vocabulo græco et latino simili- 
busque hybrida, non agnoscenda sunt” aosägs af Kützing äga 
