66 
santaste fossila barrträdssläkten, som öfver hufvud taget 
äro kända. 
Men fann jag icke Stachyotaxus , sä fann jag i 
stället Stachyopitys , i lexikonet ”rättadt” tili Stachypitys. 
Det torde löna sig att därom anföra allt: 
”G. foss. Stachypitys Schenk 1868, Pinaceæ. Obs.: 
Affinis g. Schizolepis; in Schenk Palaeontologie deest!” 
Att Schenk beskref afsedda föremal 1867 och 
ej 1868 betyder ju mindre, men däremot är det fuil- 
komligt oriktigt, att dessa skulle höra tili Pinaceæ 
eller vara förvandta med Schizolepis , ty man har sedan 
langt tillbaka konstaterat, att Stachyopitys är hanblom- 
morna af en ginkgoväxt ( Baiera)\ Namnet saknas vis- 
serligen i Schenks Palaeophytologie, men föremalen 
själfva (blommorna)äro afbildade vid Baiera pâ sidan 261. 
Detta släkte Baiera (1843) strykes af lexikonets 
författare och ersättes med Jeanpaulia (1850), eme- 
dan Sternberg 1825 har ett annat släkte Bajera frân 
Hörs sandsten, och tillfogas af lexikonets författare ef- 
ter sistnämnda namn : ” Graminaceœ ?” I verkligheten 
är det frâga om en Equisctum! 
Läsarne af Bot. Notiser skola säkerligen icke för- 
tänka mig, att jag efter dessa erfarenheter slog ihop 
boken och lade den pâ hyllan, ty jag ansag det lön- 
löst att fortsätta. Men jag künde ej underlâta att 
göra den reflektionen, att underliga strömningar nu 
göra sig gällande. Här hafva t venne, för det paleo- 
botaniska specialomrädet patagligen fullständigt främ- 
mande författare taget sig före att revidera och re- 
censera den hittills radande paleobotaniska nomenkla- 
turen, utan att inse att därtill fordras sakkunskap. 
Och själfva kalla de sitt förfaringssätt ” Wahrheit und 
Gerechtigkeit” ! 
