76 
ovanlig hos de monokotyledona vattenväxterna. Med 
afseende pâ de vegetativa organens byggnad mâ fram- 
hâllas, att förvedade element saknas samt att talrika 
garfämnesbehallare förekomma i saväl stam som blad. 
Hanblommorna utvecklas liksom hos Vallisneria 
i stör mängd â en gemensam, af tvänne hölsterblad 
omsluten blomställningsaxel. De hanliga hölsterbla- 
den äro bredt äggrundt lancettlika, nagot kölade. 
Hanblomställningen har ett mycket kort skaft och 
nar derför ej högre än att blomställningen jämnt och 
nätt sticker npp ur sanden. Hölsterbladen öppna sig 
nâgot, hvarigenom fri passage lemnas för hanblom- 
morna, hvilka lösgöra sig fran sina tunna, svaga skaft 
och flyta upp tili vattenytan pâ samma satt som se- 
dan länge varit bekant hos Vallisneria spiralis. Här- 
vid vika sig hyllebladen nästan explosivt tillbaka 
och lyfta stândarna i höjden. I motsats mot förhallan- 
det hos Vallisneria är hos Enalus hyllets begge kran- 
sar ntvecklade, pâ samma gang stândarna alltid äro 
tre. Dessa äro hos Enalus oskaftade och riktade rätt 
uppât. Hos Vallisneria äter hafva de tvänne stân- 
darna ganska lânga, snedt utätriktade strängar (jfr. 
Kerners figur, Pflanzenleben II p. 130). Detta spe- 
lar en viss biologisk roll och stâr i sammanhang 
med det olika sätt, hvarpä pollinationen hos dessa 
bägge växter eger rum. Den i litteraturen förekom- 
mande uppgiften *), att pollinationen hos Enalus är 
alldeles öfverensstämmande med Vallisnerias, täl — som 
vi i det följande skola visa — betydande modifika- 
tioner. Hyllebladen äro stärkt papillösa, i synnerhet 
den inre kransens blad, hvilka vid blommans öppnande 
och flytande pâ vattenytan komma att sitta ytterst. 
De vätas ej. Pollenkornen äro stora, omkr. 175 
fl i diameter, men ganska fâ i hvarje knapprum. De 
’) Se t. ex. AsCHERSON und GüRKE, Hydrocharitaceæ (Engler 
& PRANTL II; 1) p. 244 samt GOEBEL. Pflanzenbio]. Schilderun- 
gen II. 2 p. 365, 
