78 
bilda en urnformigt sammanstâende grupp. De äro 
dock ej sa framskjutna, att de äro exponerade, när 
blomman flyfcer â vattnet, i det de skylas saväl af 
kronbladens basala delar som foder- och hölsterbladen. 
Pollinationen tillgär pa följande sätt. När han- 
blommorna lösgjorts och komma flytande â vattenytan, 
fastna de mycket lätt â kronbladen, särskildt i de 
veckade, papillösa kanterna. Jag künde ofta iakt- 
taga rader af hanblommor, som fastnat utefter kron- 
bladen och envist fasthöllos trots ström och vind. 
Men nagon pollination frân dessa hanblommor kan 
dock nu ej äga rum, ty dels äro märkena ej expo- 
nerade, dels skulle hanblommorna pa grund af att 
standarna sakna strängar och äro rakt uppâtriktade 
näppeligen kunna direkt öfverföra nägot pollen till mär- 
kena, äfven om de fördes längt in i blommorna. Och slut- 
ligen, da pollenkornen sakna flytförmaga, kunna de 
ej heller själfständigt taga sig fram tili sin bestäm mei- 
seort. Utan försiggär pollinationen här pa ett heit 
annat sätt. 
Om man under ebb ä en blomma, der nägra 
hanblommor fastnat, drager i blomskaftet, sa att blom- 
man kommer under vatten, blir den vertikalställd, 
hvarvid samtidigt kronbladen genast fällas tillsam- 
mans af vattentrycket, sä att de mellan sig innesluta 
hanblommorna. Jag hade vid mitt Studium af denna 
växt i Jaffna talrika ganger tillfälle att konstatera 
detta faktum. När nu kronbladen slötos tillsamman 
och hanblommorna infângades, blef naturligtvis äfven 
deras pollen lätt uttömdt i vattnet och da pollenkornen 
sjunka, kunna de knappt undga att falla ned pa de 
nu pa grund af blommans under vattnet ändrade ställ- 
ning vertikalt i en sluten grupp uppstaende märkes- 
fiikarna. Men hvad som pa detta sätt ästadkommes 
genom att draga blomman under vatten, det inträffar 
tvänne ganger dagligen under högvatten: Da synas 
