79 
nämligen inga Enalus-blommor â ytan, utan äro de 
heit och hället öfversvämmade. 
Anmärkningsvärdt är, att hariblommornas lösgö- 
rande äfven inträffar hufvudsaläigast under ebb. Af- 
ven detta künde jag upprepade ganger konstatera i 
Jaffna. Förgäfves sökte jag efter flytande hanblom- 
mor under högvatten och lika säkert träffade jag dem 
äter under ebb. Detta far väl sannolikt sin förkla- 
ring däri, att vattentrycket pa hanblommorna under 
ebb är betydligt mindre än under ffod. De luftfyllda 
hanblommorna äro att uppfatta som ballonger. Vid 
högre tryck under ffod sammanpressas de nagot, 
hvarvid deras volym minskas, och da den absoluta 
vikten far anses oförändrad, ökas deras specifika vikt 
d. v. s. dragkraften uppât minskas. Vid minskadt 
tryck under ebb ökas äter volymen, hvarvid den spe- 
cifika vikten minskas och alltsa dragkraften uppât 
ökas. Det är saledes större sannoliket, att hanblom- 
morna skola lossna just under ebb än under ffod. 
Skilnaden i ebb och flod i de trakter, der Enalus växer, 
kan stundom vara högst betydande, om just ej pa 
Ceylon, der den ej mycket öfverstiger 1 / 2 m., sä t. 
ex. vid Karolinerna, der enligt Volkens 1 ) denna växt 
vid flod befinner sig 1 — 2 meter under vattenytan. 
Af det ofvan sagda framgär, att Enalus’ pollina- 
tion är i väsentliga delar olika Vallisnerias. Vallisneria- 
blomman är ju ständigt vertikal ställd och flyter pa 
foderbladen a en vattenyta, hvars nivä ej undergar 
nägra växlingar. Kronbladen äro ytterligt reducerade 
och märkesflikarna exponerade, sä att de lätt direkt 
beröras af knapparna, som sitta snedt utatriktade pa 
ganska langa strängar. (Jfr. Kerners afbildning 1. c.) 
Olikheterna i pollinationssättet hos Enalus och Vallis- 
neria maste säledes för att rätt förstas ses i sam- 
band med det förhallandet, att Enalus är en hafsväxt , 
') G. Volkens: Die Vegetatation der Karolinen . . . Englers 
Bot. Jahrb. Bd. 31, 1902 p. 455. 
