80 
ut satt for växlande ebb och flod , som fôr or sah ar en peri - 
odisk växling dels i hanblommornas lösgörande, dels äfven 
i honblommornas exposition och läge. Den olika ställ- 
ning honblomman intager är nämligen af fundamen- 
tal betydelse for pollinationen. I dessa hänseenden 
representerar Enalus en füllt själfständig pollinations- 
typ bland de hydrofila växterna. Den skulle kunna 
enligt Knuths *) terminologi betecknas sâsom ephydro- 
gam i den meningen, att hanblommorna öfver vattnet 
öfverföra pollenet till honblomman, hyphydrogam âter, 
eftersom först under vattenytan själfva pollinationen 
eger rum. 
Efter pollinationen sammandrages honblomskaftet 
spiralformigt, sä att den unga frukten utvecklas vi- 
dare a bottnen. Med afseende pa yttre förändringar i 
fruktens utseende mâ framhâllas, att de grofva hârlikaur- 
sprâng, hvarmed fruktämnet är beklädfc, tillväxa sä att 
frukten blir tätt besatt med liksom taggar, hvilka bi- 
draga tili fruktens förankring i slammet, hvilket kan 
yäl behöfvas, da denna växt yäxer â lokaler, som 
ofta äro utsatta för ytterst starka strömgangar. 
Fruktämnet är före befruktningen och under em- 
bryoutvecklingens tidigare stadier i fruktämnesrum- 
men fyldt med ett ymnigt pektinslem, som afsönd- 
ras frän fruktämnesrummens insidor. Det slemafsönd- 
rade skiktet och de närmast därunder liggande cel- 
lagren äro rikligt fyllda med stärkeise, i motsats mot 
hvad fallet är med fruktämnets väfnader i öfrigt. 
Fröämnena äro sâledes säsom unga heit inbäddade 
i slem. Deremot har slemafsöndringen nästan full- 
ständigt upphört, när frukten är mögen. Den brister 
genom oregelbundet uppspringande valver, som rulla 
sig tillbaka. 
Hvad embryoutvecklingen beträffar, är den af nor- 
mal monokotyledon typ. Embryobäraren utgöres af 
endast en stör cell, som uppbär embryot, som ligger 
*) KnüTH, Handb. d. Blütenbiologie I p. 83. 
