100 
betragtede han denne sidste som ’’forma primaria.” — 
Hvad han egentlig mente med var. stenopterus, er 
ikke saa klart. Han omtaler (Mantissa, p. 61 ; efter 
at have nævnt, at platypterus vokser paa frodige Enge 
og Græsmarker), at var. stenopterus vel vokser paa 
frodige Marker, men med haardere og torrere Bund, 
saasom stiv Lerbund eller kalkholdig Bund; dog kan 
den forholde sig anderledes ”paa andre Steder”. Den 
skal stemme ganske overens med Rh. villosus (= Al. 
hirsutus ) hvad Proene angaar [”ex omni parte quoad 
semina cum Rh. villoso convenit”], men skal snart 
være svagt haaret, snart næsten glat og aldrig lodden 
som Al. hirsutus , ’’saaledes at den sikkert ikke er helt 
identisk med den”. Som ovenfor nævnt optræder A. 
hirsutus i Mellem-Europa hyppigst i Formen buccalis , 
altsaa med uvingede Fro, og det synes derfor noget 
mærkeligt at Fries tilskriver sin var. stenopterus ”ala 
angustissima” samtidig med, at han siger, at den gan- 
ske overensstemmer med A. hirsutus i Henseende til 
Froene. Dog dette kan forklares derved, at Froene 
hos saavel A. hirsutus , buccalis som A. major , apterus i 
yngre Stadier har smal Vingekant, men denne forsvinder 
(ialt Fald tilsyneladende)hen mod Modningen, naar Fro- 
hviden er bleven storre og fylder mere. Jeg antager 
derfor, at Fries har haft nogle yngre, noget haarede 
Individer af apterus fuden fuldvoksne Fro) for sig, 
den Gang han opstillede var. stenopterus. Desværre 
findes der ikke i nogen af de store svenske Samlin- 
ger (Upsala, Stockholm og Lund) Eksemplarer fra 
Fries med Navnet stenopterus. De faa Eksemplarer 
med dette Navn i disse Samlinger er yngre ; de til- 
horer alle a^m«s-Formen, ligesom de mange Eksem- 
plarer etiketterede ”Rh. major , ß , hirsutus.' 1 ' 1 Blandt dis- 
se sidste er der i Upsala Museets Herbarium ogsaa et 
Eksemplar fra Fries selv samlet ved Upsala i 1852. 
Naar man nu eftersér Skjallernes Udbredelse i Skan- 
dinavien i Fries’s , ’’Summa Yegetab. Scandin.,” 1845, 
