109 
Wettstein forst har vist, bestaar en Korrelation mel- 
lem Blomstringstid og Forgreningsforhold bos de saa- 
kalde sæsondimorfe Arter, saaledes at de tidligt blom- 
strende Former har lange Stængelled, faa og oftest 
svage, ret tiltrykte Sideskud og ingen sterile Bladpar 
melle m Sideskuddene og Blomsterstanden (Interkalar- 
blade), medens de sent blomstrende Former har kor- 
tere Stængelled (kortere end Bladenes Længde), rige- 
lige og bueformet opstigende, veludviklede Sideskud 
og 1 — flere Par Interkalar blade. Det ses nu let, 
at den Beskrivelse, jeg har givet (p. 108) af A. major , 
passer paa en tidligt blomstrende Form, hvad forov- 
rigt Sterneck allerede i sin forste Afhandling (Oester- 
reich. botan. Zeitsch., 1895, Sep. p. 25) har paa vist. 
Derimod kan A. apterus ikke være den sent blom- 
strende Parallelform uagtet dens senere Blomstring, 
thi dens Forgrening passer ikke dertil; desuden er 
denne Parallelform velkendt: A. montanus (Sauter) 
Fritsch (A. serotinus Schönh.). Efter min Beskrivelse 
kan A. apterus snarere siges at staa midt imellem 
den tidligt og den sent blomstrende Form, og dermed 
passer ogsaa dens Blomstringstid: Hojsomren. Den 
svarer ret godt til den Karakteristik, som Sterneck 
(Monografi, p. 18) giver af ’’Former, som ikke har 
spaltet sig i to sæsondimorfe Typer”, saakalde mono- 
morfe Former. Det er i midier tid især Bjærgformer 
og i alt Fald ^Former, paa hvilke den af Wettstein 
antagne Aarsag ^ til Spaltningen i sæsondimorfe For- 
mer, nemlig den i Hojsomren stedfindede Hoslet, ikke 
kan indvirke”. Dette passer ikke godt paa vor 
A. apterus; den er jo ingen Bjærgplante, men tvært- 
imod en Kulturlandsplante. Imidlertid künde man 
mulig tænke sig en anden Forklaring til dens 
en noget afvigende Form; Eksemplarerne er nemlig noget mere 
buskede, Bladene smallere og spidsere savtakkede”. Denne Afvig- 
else forklares let, naar man faar at vide, at det er A. apterus , 
hvorom her er Tale; A. major mangier nemlig næsten iStorbrittanien. 
