113 
ken i Hamburger eller Berliner Museets Samlinger og 
ejheller i de andre af mig undersogte udenlandske 
Herbarier. 
3. Danmark. De f0rste Angivelser herfra er 
Drejer’s A. Beichenbachii , for hvilken Form Autoren, 
selv ingen Voxesteder anforer; bans Eksemplarer bærer 
Paaskriften ”e Jyllandia”. J. Lange (Haandb. Danske 
Flora, ed. 4, p. 516) siger, at den er kyppig i Vend- 
syssel, endvidere funden ved Eveldrup i Midtjylland 
af Drejer og ved Ro paa Bornholm. Efter det Ma- 
teriale og de Optysninger, som jeg bar kunnet skaffe, 
viser det sig, at den findes i Vest- og Nord-Jyllands 
magre Egne i Rugmark, men ellers er den kun kendt 
fra det af Lange opgivne Punkt, R 0 paa Bornholm; 
i 0stjylland og paa de danske 0er (undt. Bornholm) 
synes den at mangle. 
4. Norge. Her synes Arten at være meget 
sjælden. Sv. Mqrbeck har fun det den. paa Lister, og 
forudendisseEksemplarerhar jegiKristianiaMuseets Säm- 
ling kun set den fra Kristianssand, altsaa begge Lokali- 
teter i det sydligste Hjorne af Landet; den omtales 
ikke i Blytt’s Norges Flora. 
5. Sverige er det Land, hvori A. apterus har 
den storste Udbredelse, saa det er naturligt, at man 
dér tidlig har fæstet sin Opmærksomhed paa den. 
Den synes at mangle i den sydlige Del af Skaane ogi Ble- 
kinge, men findes derefter i hele Midt-Sverige fra Kat- 
tegatskysten til 0stersoen og längs 0stersoen til den fin- 
ske Grænse. Dog synes det, som om den er sparsom i den 
ostligeDel af Landet og mod Nord; dens Centrum er rime- 
ligvis Hailand og Vestergotland. Fra de forskellige 
svenske Herbarier (Lund, Stockholm, Upsala) og fra 
andre Samlinger (Murbeck, Holmberg etc.) har jeg haft 
Materiale til Undersogelse, stammende fra en stor 
Mængde Lokaliteter. 
6. Finland. I de finske Floraer finder man 
ingen Opgivelser om Artens Forekomst indenfor Fin- 
Bot. Not. 1904. 8 
