132 
ännu kvarlefvande till trädgardsmästarens särskilda 
omsorg. Pa dessa växters etiketter saknades full- 
ständigt hvarje uppgift, att de skulle vara ”Linne- 
aner”, och icke heller faims nâgot sädant meddelande 
i den katalog öfVer trädgardens växter, som det en- 
ligt fastställd instruktion aligger trädgardsmästaren att 
hafva npprättad. . Ingen direkt upplysning tili mig 
hvarken muntlig eller skriftlig lemnades; och träd- 
gârden lika litet som nâgon annan del af den vid- 
lyftiga botaniska Institutionen blef mig tillin venterad, 
da jag öfvertog prefekturen öfver densamma. 
En bland trädgardspersonalen gängse tradition, 
som jag kunnat spâra sä längt tillbaka-som 1840- 
talet och som jag fatt kännedom om särskildt genom 
den ar 1902 efter 44 ärs tienst afgangne trädgards- 
mästare Fr. Petterson, utgaf intet af dessa träd, med 
undantag af det tili museet förflyttade Justicia Adha- 
foda-exemplaret, sa'som kvarlefvande frân Linnés tid. 
De litterära källor, som statt mig till buds och 
jag haft tillfälle att granska, och den anatomiska sa- 
väl makro- som mikroskopiska undersökning, jag un* 
derkastat bevarade stamstycken af de borttagna trä- 
den, berättigar mig att med full bestämdhet pâstâ, att 
intet af dessa omordade träd, icke ens det af traditio- 
nen sâsoin ’’Linnéan” angifna Justicia Adliatoda- indivi- 
det, varit Linnéaner , — ’’statt under den store blom- 
sterälskarens tukt och ans en gang och skänkt ho- 
nom glädje.” Mina bevis för detta pâstâende skall 
jag framlägga i en utförligare uppsats, som med 
nödiga litteraturhänvisningar och illustrationer skall 
öfverJemnas tili trycket, sa snart jag kunnat förskaffa 
mig ett antal fotografier af en del frigidarieträd, hvil- 
ket icke är möjligt förr än frigidarieväxternas utflytt- 
ning kunnat företagas. 
2. Fil. kand. C. Skottsberg föredrog om vegeta- 
tionstyperna och deras samband med de klimatiska 
