141 
Stândarnas anted är hos aviculare normalt 8 (5 i en 
yttre, 3 i en inre krets), kos en eller annan blomma 
genom felslagning 6 tili 7. Hos calcatum äro de 5, 
vanligen 2 i den yttre, 3 i den inre kretsen. Heia 
blomman är under anthesen i allmänhet mindre hos 
calcatum än hos aviculare. 
Till fruhtens form och yta äro de bâda arterna i 
utpräglade fall betydligt olika. Hos aviculare är den 
mogna nöten lefverbrun (d. v. s. rödaktigt brun) 
eller hos sma fruktformer mörkare svartbrun, tili for- 
men treäggad, hg. f, med höga kanter och de tre si- 
dorna konkava; sidorna äro bredt äggrunda, tämligen 
hastigt afsmalnande mot bade basen och spetsen, tyd- 
ligt strimmiga af punkterade linjer (eller radvisa, 
punktlika knölar, ’’granulato-striata”), samt därigenom 
glanslösa (dessa kännemärken desto mera utpräglade, 
ju större frukterna äro). Pol. calcatum däremot har 
vid full mognad alldeles svarta frukter med glänsande 
yta; tvä sidor äro bredare, svagt konvexa, den tredje 
nagot smalare, hvarigenom frukten är mera plattad 
än hos aviculare; omkrelsen afsmalnar ej mot basen, 
utan företer en bredt afrundad eller ofta nästan tvär- 
huggen bas, och äfven mot spetsen afsmalnar den 
längsamt; sidorna äro antingen alldeles släta eller fint 
och otydligt punkterade (”chagrinerade”), men dock 
glänsande. {Mellanformer mellan de bâda arterna an- 
träffas da och da, men torde dels vara aberrationer 
af aviculare, ditat fruktkalkens form pekar, dels hy- 
brider, hvarom mera vid ett annat tillfälle). Frän 
P. Raji Bab. är calcatum skild genom sma och inne- 
slutna frukter och dessas svarta färg. 
Den glänsande svarta nöten hos en aviculare- 
form (sensu lat.) har naturligtvis ej heit och hallet 
undgâtt vâra florister. Sa upptager F. W. C. Are- 
schoug i Skanes Flora, ed. 2, 1881, s. 359, 71 *Ro- 
bertii Lois.’ 1 , utmärkt af svartbrun, glänsande frukt. 
De sydsvenska exemplar jag sett med dylik frukt 
