143 
(Index Kewensis upptager den senare sasom egen art, 
men ’’Dregeanum” sasom syn. tili ’’aviculare”). Sedan 
jag nu i Riksmuseets äldre samlingar sett ett litet 
ex. af ”Dregei Meisn.” (utan lokaluppgift, men af flere 
tecken att döma tagen i Sydafrika), maste jag ändra 
mening, ty denna Dregei hör genom flere karakterer 
snarare tili calcatum-serien, än tili aviculare-serien 
(s. str.), men är dock genom nervlösa blad, mang- 
dubbelt större frukt (”2 linjer’ 7 enligt Meisner) och 
andra kännemärken skild fran calcatum. 
Det synes af dessa skäl oundgängligt att med 
ett nytt namn beteckna denna inom det nordiska flor- 
omrädet allmänna art. 
Till sin habitus är P. calcatum i de allra fiesta 
fall en härmning af den nedliggande, tat- och sma- 
bladiga P. aviculare L. var. depressum Meisn., som 
af alla aviculare-former hos oss synes vara minst 
vanlig. P. calcatum är däremot i Sveriges s. och 
mell, landskap ungefär lika allmän som aviculare-se- 
rien och förekommer mycket ofta inblandad i dennas 
former, dock företrädesvis pa mycket hard, trampad, 
torr och solöppen mark, sasom gator, vägar, batbryg- 
gor o. s. v. I allmänhet igenkännes da calcatum 
redan pâ afstând genom 1) ljusare gragrön färg, 2) 
trubbigare blad af elliptiskt aflang, stun dom omv. 
äggrund form, 3) mera jämnstora blad pâ stjälk och 
grenar, da däremot aviculare i sina fiesta former upp- 
trädet sasom heterofyll med inflorescens-bladen mindre 
och smalare än stjälkbladen. Pâ sadana lokaler 
mäste hvarje särskildt individ med lup granskas tili 
kalk, frukt och ständare för att kunna säkert be- 
stämmas. Slutligen ma nämnas, att bladen hos bada 
arterna äro undertill lika tydligt nerviga, och att 
calcatum alltid är lag, kortgrenig och smâbladig i 
för hall ande tili de betydliga dimensioner, som uppnas 
inom aviculare. 
Diagnos : 
