163 
indtræffe, man behover blot at minde om, hvor hur- 
tigt Ferskvand er i Stand til at ôdelægge og affarve 
Rodalger. 
Af Icerßernes Havalger er if0lge Borgesen (p. 
83) 160 eller 73,7 X atlantiske og nordatlantiske , altsaa 
sydlige Former , for hvem en Rejse op gennem Ishavet 
vil være særlig skæbnesvanger, for ikke at sige abso- 
lut dræbende. 
For Alger i Drift kommer en ny Fare til: det 
livide Lys i Overfladen. Det er en Kendsgærniug, un- 
derbygget ved talrige Iagttagelser og Experimenter, at 
mange Havalger, navnlig de sublitorale Rodalger, er 
afstemte for Lys af on besternt Beskaffenhed ; nogle 
kræver en vis Svækkelse af Lyset, er Skyggeplanter, 
der f. Eks. kan vokse nær Overfladen i Huler, andre 
kræver besternte Lysstraaler til deres Trivsel og fin- 
des kun, hvor disse Forhold er til Stede. Ogsaa hos 
Borgesen findes p. 16 ff. disse Forhold omtalt, og 
egne Iagttagelser anfort. 
Mange Havalger er paa deres naturlige Vokse- 
sted enaarige (se Borgesen p. 113). Der foreligger 
ingen Iagttagelser for, at Drift i Overfladen skulde 
forlænge deres Livsvarighed. 
ad c: Selv vidt udbredte Havalger d. v. s. Planter 
med lidet specialiserede Livskav, synes ikke at befinde 
sig vel ved at komme i Drift. Om Fucaceerne og 
maaske flere vides det, at de i Drift altid er sterile 
( Sargassum ; Ascophyllum (Reinke) og Fucus vesicidosus 
(Svedelius) i Ostersoen.) De storre Havalger bar 
ingen Evne til vegetativ Formering ved losrevne 
Dele, de kan heller ikke atter fasthæfte sig, efter at 
de er komne les. For at en Spredning skal være 
effektiv, maa de altsaa, naar de kommer til Maalet 
kunne udvikle Formeringsorganer. At en Alge, der 
har dre vet aarevis under vekslende, som oftest iigun- 
sfcige Forhold, som under Driften har tabt sine Kons- 
organer og ikke været i Stand til at erstatte dem, at 
