180 
dry s-Didyosiphon-f ormation” bibehâllas, t y Dictyosiphon 
uppträder i sâdan mängd, att den väsendtligt bidrager 
att karakterisera Vegetationen. I alla händelser mot- 
svarar Halidrys uppträdande här icke den af Han- 
steen (18, s. 358), Bote (14, s. 8) och Gran (17, s. 
19, 20) omtalade JMfdn/s-formationen, ty den nor- 
ska formationen är antingen ett rent bestând eller 
har heit andra arter jämte karaktersväxten. Särskildt 
borde Börgesen ha lagt marke till att ingen Laminaria 
f'örekommer i den norska Ilalidrys-i ormationen. 
’’Lamwarm-Samfundet” (s. 71). Detta namn är 
mindre lyckligt valdt da förut ett ”Lam. digitata- 
Samlag” och ett ”Lam. hyperborea-SsLinfxmà 1 ' 1 finnas, 
bättre hade da varit att kalla det ”Lam. faeroensis- 
Samfund”, da Börgesen betraktar den som tili arten 
skild frân L. longicruris , sasom jag kallat den i lik- 
het med Börgesens första bestärnning (15), icke efter 
den, sasom Börgesen Säger (s. 73). Att mina exem- 
plar förskrefvo sig frân en tur till Kalbakfjord till- 
sammans med honom är deremot riktigt. 
r Löse Algers Samlag”. Sasom sadant karakteri- 
seras (s. 70 och 74) de lösrifna massor, särskildt af 
grönalger ur Ulvacé-associationen, som förekomma pa 
dennas lokaler. De äro emellertid mera jämförliga 
med de massor af Fucus , Chorda , Zoster a, m. m. som 
uppkastas längs vära stränder, än med de massor af 
alger, ofta lang väg transporterade, som af Bosenvinge 
(8, s. 219) och Svedelius (23, s. 35 — 38) omnämnas 
frân sublitoralregionen. Dessa utmärka sig ju deri- 
genom, att de kunna, ätminstone under läng tid, föröka 
sig vegetativt och bilda egendomliga former, men icke 
utveckla sporer (Rosenvinge nämner dock ett par un- 
dantag). Ulvacé-associationens lösa alger ligga i lito- 
ralregionen invid sin växtplats och kunna nog icke 
länge källa sig lefvande. 
(Forts.). 
