200 
ende öfversigtstabellen sammanställd. Jag har in- 
skränkt den tili Rhodophycéer och Phaeophycéer, dâ 
blott dessa äro sa pass enhetligt behandlade i litera- 
turen, att nagon ingaende jämförelse blir möjlig mel- 
lan omraden, som pa skilda tider och af olika förtat- 
tare undersökts. Gröna och blägröna alger skulle 
icke kunnat medtagas utan alltför omf'attande och tids- 
ödande förarbeten, och äfven om sa skett, skulle icke 
nagot vidare vunnits dermed och uppsatsen hade kom- 
mit att svälla ut öfver rimliga gränser. Börgesen 
Säger visserligen (s. 78 och 86), att inom dessa grup- 
per finnas arter af särskildt växtgeograüskt intresse, 
men da han icke omtalar hvilka dessa arter efter hans 
mening äro, eller hvari deras speciella betydelse lig- 
ger, sa skall jag icke inlâta mig pa att söka taga 
reda pa hvilka han kunnat afse. Jag anser det sna- 
rare fördelaktigt att lemna Chlorophycéer och Cyano- 
phycéer heit ur räkningen, da de pa den nuvarande 
ständpunkten af var kunskap om algflorerna vid Euro- 
pas och Amerikas kuster snarare äro egnade att för- 
ringa värdet af jämförelserna 1 ). At'ven inom de bägge 
noggrannare studerade grupperna finnas dock slägten, 
som man kanske skulle göra bäst i att heit utesluta, 
sasom Lithothamnion (med underslägten), Sphacelaria , 
m. fl., inom hvilka pa senare tiden manga nya arter 
uppställts, som hittills blott äro kända frân en eller 
annan lokal, och der öfverhufvud artbegränsningen 
ändrats. I tabeilen ha förutom Färöarnas röda och 
bruna alger upptagits Norges, Skotlands, Shetlands, 
Islands, Grönlands och Nordamerikas atlantiska kusts. 
Norska kusten har delats, sa att i första kolumnen 
upptagits arter frân Finnmarken och Nordland, i an- 
dra frân vestra kusten ned tili Lindesnäs. Arter, som 
blott funnits innanför Lindesnäs äro icke uppförda, 
sâ vida de icke ändä skulle ha plats i tabellen; i 
4 ) Samma förfarande har ju ocksa förordats af Reinke (18) 
och Kuckuck (47). 
