216 
land, som helt ligger inom farvatten med ishafsnatur 
(äfven om det stracker sig langt söder om polcirkeln), 
mäste naturligtvis uppvisa öfvervägande antal af ark- 
tiska och subarktiska arter. I detta sammanhang 
mäste jag ocksä päpeka det oegentliga i Börgesens 
satt att använda ordet ’’arktisk 11 . Visserligen har talet 
om ett ’’arktiskt Norge 11 till en viss grad vunnit häfd 
i literaturen, särskildt genom Normans arbeten, sa 
mycket större grund är det emellertid till att sna- 
rast möjligt söka fa det bort. Ingen del af Norge är 
ju verkligt arktisk, ett land med tempereradt klimat 
och heit beläget inom skogsgränsen bör ej benämnas 
sâ blott pâ grund at sitt läge norr om polcirkeln, 
och i ett algologiskt arbete verkar det än rnera orim- 
ligt, da ju haf’vet längs heia Norges kust ständigt är 
isfritt utom inné i en och annan fjord. Ej heller bör 
man tala om ett ’’arktiskt Island 11 , äfven om man pä 
grund af de hydrografiska förhällandena vid Nordost- 
islands kust, der har en algflora, som kan kallas ark- 
tisk. En naturlig gräns för det arktiska omrädet är 
den af Ostenfeld i Flora Arctica (49j uppdragna. 
Fränsedt paralleliseringen med Grönland har emel- 
lertid Börgesen vid utförandet af sina jämförelser med 
de olika länderna begâtt tvä fel, som äro egnade att 
i hög grad förminska värdet af hans résultat. För 
det första har han vid alia jämförelser ensidigt gâtt 
ut frän den färöiska floran och ej tagit hänsyn till 
de arter i jämförelseländernas fioror, som ej iugä i 
denna. Det sages (s. 89): "Nærmere at komme ind 
paa det store Antal Arter, der er fundne ved Skot- 
lands med tilliggende Oers Xyster, men ikke ved Fär- 
öerne, har mindre Intresse her”. Det kunde ju lik- 
väl icke synas sä ovigtigt att framhälla, att om än 
de fiesta af Färöarnes arter, af rod- och brunalger 
72 + 6^ = 135 (87x), finnas i Skotland, sä äro dock 
inom detta lands flora 123 + 79 = 203 arter (60^) 
ensamt af dessa alger främmande for Färöarne. Jag 
