221 
Rh. 
Fh. 
Sma 
Rh. 
Ph. 
| Sma 
272 
199 
471 
286 
203 
489 
70. 
V. 
Norge 
11 
3 
14 
74. 
Sk.-Gr. 
! 
2 
2 
71. 
n. 
N.-Am. 
2 
— ! 
2 
75. 
Sk.-Isl. 
2 
— 
2 
72. 
n. 
Island 
— 
1 
1 
76. 
Sk.-Isl. Gr. 
— 
2 
2 
73. 
s. 
Island 
1 
— | 
1 
1 
286 
203|489 
288 
,207 
495 
de omiiggende Lande” (s. 85 — 99) mäste i afse- 
värd mân modifieras. I stallet för att han anger 
ordningen för slägtskapsgraden sâlunda: Skotland — 
vestra Norge, Sydisland, norra Norge — Nordostis- 
land — Nordamerika — Grönland, blir den: Island — n. 
Norge — y. Norge — Skotland — Amerika — Grönland, el- 
ler: s. Island — n. Norge — v. Norge — Skotland — no. Is- 
land — Amerika — Grönland. Mycket möjligt är för 
öfrigt att likheten med Islands, i synnerhet naturligt- 
vis södra delens, flora genom kommande undersöknin- 
gar skall visa sig vara än större. Af Tab. I och III 
kan man lätt se, att stör sannolikhet förefinnes för 
att ytterligare Anna en del isländska arter pa Fär- 
öarne och tvärtom. 
Sa upplysande de meddelade siffrorna än äro 
för kännedomen om slägtskapen mellan de olika om- 
rädenas floror, sä knnna de dock blott gifva svaga antyd- 
ningar om det historiska sammanhanget i deras ut- 
veckling. Att Islands flora star i nära genetiskt sam- 
band med Färöarnes synes ju obestridligt nödvändigt, 
men för att vinna en mera ingaende förstäelse af 
den färöiska florans härstamning och invandring, maste 
man uppdela arterna i grupper efter deras förekomst 
i ett eller flere af de 7 distrikten : Färöarne, Island, 
Grönland, Amerika, Skotland, v. Norge, n. Norge. 
Härvidlag äro 114 kombinationer möjliga, men det 
visar sig, att i verkligheten blott 2 | 3 af dessa före- 
komma. Dessa Annas angifna i Tab. III med upp- 
gift pa antalet arter i hvarje grupp (de i Tab. I i v. 
