225 
âterkomma till, de öfriga ha upptagits här emedap. 
de snarast torde visa sig att höra hit, da man när- 
mare lär känna deras utbredning. 
Hufvudgruppen E (gr. 44 — 48) omfattar utpräg- 
ladt nordatlantiska pa Färöarne förekommande arter, 
45 tili antalet. Ingen, af dem finnes i Grönland och 
blott fâ ga öfverhufvud nägonstädes upp i det ark- 
tiska Ishafvet men väl tili Nordnorge och Island. 
Bland dem finnas en stör del af Färöarnes allmän- 
naste arter, som jämte en del af arterna i gr. 1 och 
37 patrycka Vegetationen dess utprägladt nordatlan- 
tiska karakter. 
Hufvudgrupp F (gr. 49 — 53) omfattar Färöar- 
nes atlantiska arter, som visserligen na vestra Norge 
(i ett par fall: [53] Desmarestia ligulata , Ectocarpus 
HincJcsiae, äfven Island) men icke Norges norra kust. 
De äro tili antalet 20. 
Hufvudgrupp G (gr. 54 — 61) omfattar nordat- 
lantiska, icke-färöiska arter, 44 tili antal. De fiesta 
af dem na det nordliga Norge, mânga ocksâ Ame- 
rika, 6 äro uppgifna för Island, nämligen [56] Fu- 
chs serratus , [57] Bonnemaisonia asparagoides , Dilsea 
edulis , Petrocelis Hennedyi , Dictyosiphon Mesogloia ; [58] 
Sphacelaria radicans. Fucus serratus har ju säsom 
ocksâ Böroesen förmodar sannolikt kommit tili Island 
genom menniskors ätgörande, Bonnemaisonia är högst 
tvifvelaktig, Dilsea är blott en gang funnen (Jonsson, 
44), men de tre andra kunna nog väntas förekomma 
pa Färöarne. De fiesta af de öfriga kunna deremot 
knappast vara förbisedda, hvarför man maste söka en 
annan förklaring för deras felande der, da de ju utan 
tvifvel skulle kunna finna lika goda växtplatser vid 
de färöiska kusterna som längs den norska. 
Hufvudgrupp H (gr. 62 — 67). Hit har jag 
fort sadana rent atlantiska arter, som i Europa ej ga 
längre norrut än tili Skotland eller vestra Norge samt 
sädana som derjämte finnas vid New Englands kust 
