226 
eller blott der. Artantalet är 200. Af dessa nâ c:a 
40 vid norska kusten upp till en bredd motsvarande 
Färöarnes. Tillsammans med dem ur grupp Gr, som 
ej finnas pâ Island, ger detta alitsa omkr. 80 arter 
eller väl sa mycket som halfva antalet af Färöarnes 
arter, som här nâ nordligare an pâ dessa öar. Här- 
till komma sa omkr. 100 arter, som nâ Skotland men 
icke gâ längre. Denna grupp af mera sydliga arter, 
hvaraf öfver hälften äro rödalger, är den som fram- 
för allt betingar den stora olikheten mellan Skotlands 
och Färöarnas floror. Slutligen ha vi 29 arter, som 
antingen äro rent amerikanska eller blott vid den 
vestra atlantkusten nâ in i jämförelseomrädet. Dessa 
äro af mindre betydelse för de frägor som röra den 
färöiska floran. 
Annu en, om än negativ, upplysning stär att 
hemta ur tab. III. Det är redan nämndt att 1 | 3 af 
de kombinationer af utbredningsdistrikt, som teoretiskt 
skulle vara möjliga, i sjelfva verket saknas. Jag skall 
nämna nägra af dessa: Fär. — n. Norge; Fär. — v. N. ; 
Isl. — v. N.; Fär. — Am.; Isl. — Am.; n. N. — v. N. — 
Fär.; n. N. — v. N. — Isl.; n. N. — Skotl. — Fär.; n. N. — 
Sk. — Isl. Dessa borde enligt Börgesens uppfattning, 
särskildt af hafsström marnes betydelse för spridningen, 
vara füllt lika möjliga som mänga af de faktiskt exi- 
sterande. Utmärkande för dem är emellertid, att ett 
eller flera mellanliggande omräden äro öfverhoppade 
och deras frânvaro i verkligheten tjenar derför att 
styrka den äsigt, som förklarar en tillfällig spridning 
öfver större hafssträckor för osannolik eller omöjlig 
och i stället fordrar en kust längs hvilken algerna 
kunna vandra eller ätminstone öar eller grund i mel- 
lanliggande farvatten. 
Jag öfvergär nu tili att draga de slutliga resul- 
taten af de föregäende undersökningarne. Det är re- 
dan framhâllet, att Färöarnes algflora är närmast be- 
slägtad med Islands. Slägtskapen ligger emellertid 
