229 
Färöarnes hafsalgflora utmärker sig sâlunda ge- 
nom en nära slägtskap med Islands, genom mindre 
artantal än t. o. m. den nordliga delen af Norges 
kust, genom ett i förhallande tili lifsvilkorens gynsam- 
het ringa antal af rhodophyceer och genom felande 
af ett stört antal för Europas öfriga nordvestliga ku- 
ster gemensamma arter. Allt detta finner sin natur- 
ligaste förklaring genom antagande af en (sen- och) 
postglacial landförbindelse frân Storbrittannien öfver 
Färöarne tili Island och Grönland. Denna landför- 
bindelse synes rätt tidigt ha blifvit af brüten, hvarför 
manga arter sedan kunnat tvärs öfver den försvunna 
landbryggans rigtning vandra tili Norges kuster. Ge- 
nom ett mera fullständigt begagnande af det material 
som här finnes samladt, jämf'ördt med det som finnes 
hos Kjellman (5), m. fl., skulle nog ännu flere slut- 
satser kunna dragas, som möjligen skulle komma att 
styrka en del af de af J. Geikie (48) uttalade asig- 
terna om upprepade nivaförändringar under isperioden 
och närmast efter den. Jag far möjligen framdeles 
tillfälle att äterkomma tili denna vidlyftiga och mycket 
debatterade fraga, här vill jag icke vidare inlâta 
mig pa den, lika litet som jag vill pâstâ att en 
sâdan landförbindelse existerat, som förut omtalats — 
fullständig eller snarare bestaende af öar och grund 
— jag vill inskränka mig tili att framhalla, att vi 
icke för närvarande äro i stand tili att uppställa na- 
gon annan antaglig förklaring af de nordatlantiska 
flor ornas relativa förhallanden. 
Jag tror emellertid icke, att man ens genom de 
noggrannaste undersökningar pa det rent växtgeogra- 
fiska omradet, äfven om var kännedom om artfördel- 
ning i Nordatlanten och Ishafvet blir betydligt utvid- 
gad, skall kunna finna oemotsägliga grunder för land- 
brohypotesens antagande. Dess motstandare skola all- 
tid kunna möta med den invändningen, att den icke 
är nödvändig, och med spekulationer om spridning öf- 
Bot. Not, 1904. 16 
