230 
ver haf, likartade med dem Börgesen i strid med kända 
fakta framställt, eller byggda pâ nâgot fastare grand, 
sâdana som anförts af Warming (10 m. fl. st.) och af 
andra författare. Nej, skall landbroproblemet Anna 
sin lösning, mâste det besvaras frân etfc annat hâll, 
och dâ frân rent geologiskt föga hjelp synes vara att 
vanta, sa vore det önskligt att en annan utvâg be- 
gagnades, som âtminstone för en tid annu torde stâ 
öppen. En noggrann torfmosseundersökning pâ Fär- 
öarna och Island künde möjligen gifva värdefulla upp- 
lysningar 1 ). Annu Annes väl en och annan djupare 
torfmosse qvar i orubbadt skick, och lät vara att de 
iipprepade pâstâendena om fynd af trädstammar och 
grenar i färöiska torfmossar blott referera sig tili Ju- 
niperus , , sä vore dock möjligt, att svaret pâ den länge 
omstridda frägan künde afgöras genom fynd i Färöar- 
nes mossar. Tyvärr medhann jag under min vistelse 
pâ Färöarne blott att taga profserier pâ ett enda stalle 
i en ganska grund mosse, och dâ de icke innehöllo 
nâgot af större intresse, sä ha de hittills icke blifvit 
föremäl för nägon publikation. 
Till slut skall jag ännu nämna nägra synpunk- 
ter för en frâga i hvilken Porsild förut underkastat 
Börgesens uppfattning en välbehöflig kritik, nämligen 
i hvad män drifvande algindivid kunna bidraga tili 
artens spridning tili nya utbredningsomräden. Börge- 
sen tar säsom förut är visadt i allmänhet mycket litet 
hänsyn tili de ickefäröiska elementen i jämförelselän- 
dernas floror, men i ett fall göres ett undantag, i det 
Fucus serratus fär sig närmare 1 | 2 sida upplâten (s. 
110). Den skall nämhgen afgifva ”et Exempel hen- 
tet fra Havalgefloran” sâsom bevis mot landbrohypo- 
tesen. Dâ den är allmän längs norra Europas kuster, 
t. o. m. pâ Shetlandsöarne, sâ mäste dess fränvaro 
pâ Färöarne uteslutande bero pâ bristen pâ luftblâsor! 
*) Jmfr. Porsild i Bot. Tidskr., Bd. 24, s. XXVII. 
