251 
sender ind i Nordsoen. Hvorledes for det forste de 
med Tidevandet regelmæssig skiftende syd- og nord- 
gaaende Stromme skulde virke hindrende i, at Alger 
kan drive til Ha vs fra Irlands Vestkyst, er mig gan- 
ske ufatteligt, det bliver i Virkeligheden kun en frem- 
og tilbagegaaende Bevægelse, som hverken kan gore fra 
eller til. Men Hr. Porsild overser ganske, at det er 
i Forbindelse med Vinden (med navnlig ostlige og 
sydlige Storme), at jeg mener det muligt, at saavel 
Alger som Vraggods og andet paa Ha vet flydende 
Materiale med paasiddende Alger kan blive fort til 
Havs, og da disse Havstromme, som Hr. Porsild selv 
siger, virker et langt Stykke ud, er altsaa Algerne i 
dette Dodvande, som Kystvandet maa siges at være, 
i Stand til allerede at drive langt til Havs. Her 
moder de altsaa Golfstrommen, som i Folge Hyder 
sender en sydlig Arm ind i Nordsoen mellem Shet- 
land og Skotland, en midterste til Færoerne og en 
nordlig til Islands Sydkyst. Hyder skriver pag. XXII, 
”at Grænselinien mellem den mellemste og sydlige Arm 
kan kun angives for den ostlige Strækning, men er 
her temmelig skarp. Den strækker sig omtrent fra 
Fair-Island op mod Skæringspunktet mellem 60 ° Br. 
og 5° V. Lgd. og folger derefter denne Breddepa- 
rallel et Stykke Vest efter til ca. 10 ° V. L.” (Den 
sydostlige punkterede Linie paa Hyders Kort angiver 
denne Grænselinie). 
Men er det nu virkelig umuligt, at Algerne 
skulde kunne passere denne Arm, for hvilken det dog 
kun for den ostlige Strækning angives, at Grænsen er 
skarp, hvorfor Strommen formodentlig forst her er 
mere konstant, og er det endvidere umuligt, at Drif- 
ten fra maaske navnlig de sydligere Egne af de en- 
gelske 0ers Vestkyst skulde kunne fores saa langt 
til Havs, at den kunde naaden midterste Strom, (der gaar 
til Færoerne) eller endog den nordligste? Paa ingen 
Maade! For ret at komme til Forstaaelse heraf nytter 
