284 
O. K. skall stâ som auktor, âr mer an en femtedel 
redan nu att hänföra till synonymen. Onekligen en 
allt för stör Synonymfabrikation af en författare, som 
aldrig beskrifvit, sannolikt ej heller nägonsin under- 
sökt en enda hithörande växt! 
Det torde dessutom ännu fâ anses som en öppen 
fräga, om Gothofreda bör undantränga Oxypetalum. 
Afven vid en kritisk tillämpning af prioritetsprinci- 
pen visar det sig, att en mängd växter, som finnas 
behandlade och omnämnda i talrika mycket använda 
och ännu för läng tid värdefulla skrifter, skulle fâ 
heit plötsligt by ta om namn. Af nära liggande skäl 
uttalades tidigt den tanken, att häfd borde fâ gälla 
i fräga om den botaniska nomenklaturen, *) heist som 
frägan om densamma mäste betraktas heit enkelt som 
en lämplighetsfräga. Att Kuntze och hans anhängare 
velat göra den tili en juridisk frâga, stär onekligen i 
ett intimt sammanhang med den hos dem sä ofta fö- 
rekommande, ofvan päpekade falska föreställningen 
rörande sjelfva namngifvandets värde, en föreställning 
som redan utöfvat ett det menligaste inflytande pä 
mänga fytografers arbete. 
Redan när i början af 1890-talet nomenklatur- 
spörsmälet dryftades i den botaniska Sektionen af Na- 
turvetenskapliga studentsällskapet i Upsala, tillät jag 
mig, dâ en ung student, att päpeka häfdens be- 
tydelse och vigt. Mitt arbete med en af jordens ri- 
kaste floror har icke kommit mig att sedan väsentli- 
gen ffângâ den äsigt, jag dâ hyste. Utan tvekan 
har jag der för uttalat min anslutning i detta afseende 
tili de regier, som uppställts och (tyvärr dock icke 
alltid konseqvent) följts af de vid det botaniska mu- 
seet i Berlin anställda botanisterna. Enligt dessa reg- 
ier skall ett namn, ätminstone ett slägtnamn, som 
u ) Jfr. LlNNES yttrande i förordet tili den andra upplagan 
af Species plantarum (1762): ’’Mutatio horum” (nominum triviali- 
um), ”licet in melius, plus nocet quam proderit”. 
