26 
rathsam sich mit dem Boote an die steilen Felswände- 
heranzuwagen, wo diese Formation gewöhnlich auf- 
tritt”, tyder jo herpaa, og der er flere a£ lignende 
Indhold. Dette har naturligvis bevirket, at Hr. Sim- 
mons kun i ringe Grad har været i Stand til at gore 
sig bekendt med den udsatte Kysts Vegetation og er 
Aarsagen til, at han ikke i Lighed med de norske 
Forfattere deler Vegetationen i en ^udenshcers” og en 
^indenskcers” , eller for at benytte mine Betegnelser,. 
den ”udsatte” og den ’’beskyttede” Kysts Vegetation, i 
det der jo paa Færoerne i Almindelighed ikke er 
noget, man kan kalde en Skærgaard. Thi var han 
kommen til fuld Forstaaelse af den store Forskel r 
der hersker paa de forskellige Steder, künde han 
umulig have undladt at benytte denne Hovedinddeling. 
Efter disse Par indledende Bemærkninger skal 
vi nu lidt kritisk se paa hans Regioner og Forma- 
tionen 
I Overensstemmelse med Kjellman har Hr. Simmons 
de 3 Regioner : den litorale, sublitorale og elitorale. 
Den forste Region (p. 248) ’’nimmt den Abschnitt 
des Bodens ein, der von der Ebbe unter normalen 
Verhältnisse mehr oder weniger vollständig trocken 
gelegt wird”. Dette er jo en temmelig ufuldstændig- 
Definition, hele den paa udsat Kyst forekommende 
rige og fremtrædende Algevegetation over hojeste 
Vandmærke kommer f. Ex. ikke med; men man 
kan dog nogenlunde forstaa Meningen. Værre bli- 
ver det med den sublitorale Region (p. 249); denne 
’’fängt unter der Ebbengrenze in einer Tiefe von 2 
resp. 3 m. an und streckt sich bis zu einer Tiefa 
von ungefähr 20 m.” (Udhævelsen af mig!) Hvad 
nu forst den ovre Grænse angaar, kan det ikke næg- 
tes, at der her er givet Læseren en veritabel Nod 
at knække, hvis den da overhovedet kan knækkes.. 
Hvad skal det nemlig betyde, at den sublitorale Re- 
gion begynder i en Dybde af 2 — 3 M. under Ebbe- 
