48 
haf, sâdan som Börgesen vill advocera”. Side 88 i mit 
Arbejde nævner jeg blandt en Del andre Alger, som 
jeg, efter deres Udbredelse at domme, mener maa for- 
modes at forekomme i Skotland ogsaa netop dels Ecto- 
carpus lucifuguSj om hvilken det hedder: ’’der for fäa 
Aar siden er beskreven fra Helgoland, men som, nu 
da den er fanden paa Færoerne, maa formodes at 
have storre Udbredelse 71 dels Sorapion Kjellmani , hvorom 
jeg skriver: ’’der næppe er artsforskellig fra Sorapiort 
simulans (se Rosen vinge 45, p. 161 Anm.), som er 
funden i Sydengland 77 . 
Pag. 224 udbreder Hr. Simmons sig over, at jeg 
har kaldt Halosaccion ramentaceum subarktisk. Hvor- 
for ikke kalde den saaledes? Yel er den meget ud- 
bredt i de egentlige arktiske Farvande, men den er 
dog ogsaa ret udbredt udenfor disse, f. Ex. paa hele 
det nordlige Norges Kyst, paa Syd- og Yestkysten 
af Island, ja findes endog paa Færoerne, kvor dens 
europæiske Sydgrænse, som af mig fremhævet, findes, 
og endelig gaar den langt mod Syd paa amerikansk 
Kyst. Jeg fastholder derfor, at den rettest bor kal- 
des subarktisk. 
Medens jeg som sagt ikke videre skal op- 
holde mig ved Hr. Simmons Beregninger, kan jeg 
derimod ikke lade hans Bemærkninger til min Frem- 
stilling af Algefloraens Indvandring til Færoerne være 
umodsagt. Pag. 229 bemærker han: 
’’Färöarnes hafsalgflora utmärker sig sâlunda genom en nära 
slägtskap med Islands, genom mindre antal än t. o. m. den nord- 
liga delen af Norges kyst, genom ett i förhallande till lifsvillkorens 
gynnsamhet ringa antal af rhodophycéer och genom felande af 
ett stort antal för Europas öfriga nordvestliga kuster gemensamma 
arter. Allt detta finner sin naturligaste förklaring genom an- 
tagande af en (sen- och) postglacial landförbindelse frân Storbrit- 
tanien öfver Färöarne till Island och Grönland”. 
Hr. Simmons er ganske paa Yildspor! Han sy- 
nes ikke at kunne begribe, at Betydningen heraf er 
den stik modsatte af den, han lægger deri, vel at 
mærke for en Tankegang, der ikke er hildet i for- 
