77 
i punkterna 1 och 2 (se sid. 74!). Däremot afviker 
den i alla de öfriga punkterna samt genom nagra 
särskilda egendomligheter frän de manga former af 
pratensis (s. str.), som hos oss äro allmänna pâ lag- 
landets torra gräsmarker. 
1. Min uppmärksamhet kom tili en början att 
rikta sig pa denna växt af det skälet, att den före* 
kommer pâ vât mark (hvaraf namnet ’’irrigata”), 
nämligen öfversilade stallen af ängar och vägkanter 
samt diken med tat gras vegetation, lokaler, som längre 
fram pâ sommaren mer eller mindre torrläggas. Den 
förekommer äfven pâ lindrigt fuktig och mossig mark 
inne i skog, i synnerhet granskog. Sedan 6 ar till- 
baka har jag inom Uppland och Södermanland obser- 
verat den pâ talrika lokaler af denna naturbeskaffen- 
het, och inom dessa landskap är den saledes mycket 
spridd, men dock att betrakta sâsom en mera säll- 
synt växt, emedan den blott förekommer pâ smâ 
fläckar. Därjämte stâ alltid dess strän mycket glest 
i jämförelse med manga former af pratensis , hvarom 
mera längre fram. Dess insamling kräfver därför 
läng tid, nagot som dessutom förorsakas af den hin- 
dersamma, täta och sega rotstocksväfnaden hos Vege- 
tationen pâ de nyss omtalade kärrartade standorterna. 
De största beständen har jag hittills anträffat pâ vata 
ängar pâ hafsstränder i östra Sverige. 
2. Ett annat pafallande igenkänningstecken hos 
Poa irrigata n., ätminstone exemplar inne i landet, 
är vippans bleka, gragröna eller nästan grahvita 
färg. Detta beror därpa, att de stora skärmfjällen 
(se nedan!) utom sin blekt gröna färg äro mer eller 
mindre blatäckta eller pruinösa. Före blomningen 
äro dessa fjäll blekgröna, under blomningen blekt 
blägröna med hvita kanter, och hos mognande exem- 
plar blekt halmfärgade eller slutligen benhvita, hvar- 
igenom de icke blott äro ljusare än de gra- eller hvit- 
gula blomfjällen, utan äfven ljusare än hos samtliga 
