99 
ten af densamma räknas vanligen 20 — 30 hâr pâ 
hvar centimeter. Ofvan stjälkens midt vidtaga stjärn- 
hâren, som âro smâ, mjölliknande och nästan likfor- 
migt tilltaga i täthet tili trakten af blomställningen, 
dar stjälken är hvit af ett tätt, men ej tjockt lager 
af filtludd. Likaledes äro holkskaften betäckta af en 
fin och hvit luddbeklädnad, hvaremot glandlerna äro 
jämförelsevis glesa, i allmänhet strödda, och borsten 
ännu mer spridda. Holkarna utmärka sig genom sin 
matta, grönsvarta grundfärg, hvilken kontrasterar mot 
holkbasens graaktiga färg, förorsakad af fina stjärnhar, 
som sitta sä tätt, att en stör del af dem beröra hvar- 
andra; uppât aftager luddet hastigt i täthet, men 
spridda och slutligen enstaka stjärnhar förekomma all- 
tid högt öfver langfjällens midt. I öfrigt beklädes 
holken af tämligen täta glandler och spridda eller 
strödda borsthar. Holkens dunkla färg beror pâ att 
fjällens kanter ej som hos H. suecicum äro hvitaktiga, 
utan (särskildt hos langfjällen) smutsgröna. Kantligu- 
lerna äro m. e. m. rödstrimmade, ibland ntefter heia 
sin längd, än endast i spetsen. Blomfärgen är mörk- 
gul och stiften af samma färg. 
Bland öfriga former af H. floribundum äro H. 
suecicum och H. helveolum de när maste. Fran den förra 
skiljes den nu beskrifna formen genom holkens mörka 
grundfärg, de talrikare stjärnharen, mörkgul blomfärg 
och strierade liguler; fran den senare genom mycket 
glesare glandelbeklädnad, men tätare luddbeklädnad 
pâ holkar och skaft samt genom strierade liguler. 
Värmland : Filipstadstrakten, t. ex. vid södra järn- 
vägsstationen, vid vägen mot Stensta, vid östra stran- 
den af Daglösen, vid Kalhyttan och Granas. Väst- 
manland : Loka, pâ fuktiga ängar tillsammans med 
H. helveolum Dahlst., men utan öfvergangsformer ; Gryt- 
hyttehed. — Individfrekvens : mattlig — talrik. 
H. *cochleatum Norrl. — Vrm. Filipstadstrak- 
ten; Kroppa; Daglösens station. — Vstm. Grythytte s:n 
