124 
H. sparsifolium Lbg. var. exporrectum n. var. 
(PI. 2 fig. 9). 
Ab Hier, sparsifolio in Norvegia collecto et in 
Lbg. Hier. Scandin. exsicc. distribute) hæc forma dif- 
fert: caulibus densius pilosis, foliis in apicem longiorem 
protractis et acutius dentatis, involucris brevioribus ad 
basin leviter stellatis, squamis vulgo magis obtusis, 
ob margines latos læte virescentes colore dilutioribus. 
Formen öfverensstämmer i det heia rätt väl med 
H. sparsifolium Stenstr. Var ml. Archier. pag. 65 och 
närmast med form 2, men är i afseende pâ de vege- 
tativa delarna mer rigidumartad. Bladen äro sâlunda 
mer utdragna och skarpare tandade. De fiesta stjälk- 
bladen äro frân bred, alldeles oskaftad bas utdragna 
i en helbräddad, ganska lang, men trubbig eller föga 
skarp spets. Bladtänderna äro framâtriktade eller 
svagt klolikt krökta; spensliga och smâ individ hafva 
dock kortare och mindre skarpt tandade blad. 
Blomställningsgrenarna äro utdragna, nästan raka 
och uppâtriktade, en- eller fâblomstriga. Holkens be- 
klädnad utgöres af tämligen tätt sittande lânga hâr 
med svart bas och lang, vattenklar spets samt strödda, 
ganska korta, ljusknappiga glandler; stjärnhar träffas 
enstaka (eller spridda) pâ de yttre och stundom pâ 
de mellersta fjällens kanter samt nära deras spets, 
äfvensom pâ ett eller annat af de tâckande lângfjâllen 
strax under spetsen. Alla fjällen hafva en rudimentär 
koma. Korgarna äro liksom hos den värmländska 
formen mindre än hos de norska former, som utdelats 
i Lbg:s exsickat (hos stora exemplar 6,5 — 7,5 mm. 
breda och 10,5 — 11 mm. lânga, men i allmânhet be- 
tydligt mindre) och äfven mer ljusa tili färgen. Blom- 
morna äro ljusare än hos alla rigidum-former, som träf- 
fades i samma trakter. Kalatierna tydligt radierande, 
hos stora exemplar nära 40 mm. i diameter. Stiften 
äro ganska ljusa; till grundfärgen alldeles gula, men 
svagt grönpunkterade. 
