130 
Kronans färg under själfva anthesen kan alltsâ 
enligfc flororna vara betydligt olika. Det vanliga âr 
att Gökärten är Vöd-blommig’’, men denna beteck- 
ning omfattar ett flertal nyanser, frän ljust rosenrödt 
till mörkaste purpur. I hvad man dessa färgvaria- 
tioner motsvaras af konstanta raser mäste jag öfver- 
lämna ât fortsatta odlingsförsök &tt visa. 
Flororna omnämna som sagt äfven, att en ”hvit” 
form skall Unnas. Själf har nedskrifvaren af detta 
meddelande icke sett nâgon fullkomligt hvit blomma; 
men i Bergielunds botaniska trädgard finnas sedan 
âr 1901 inplanterade nâgra individ frân Tollare pâ 
Värmdön, hvilka af Professor Bergianus a ettiketten 
blifvit namngifna sasom forma floribus roseo-cinereis , 
och som i full anthes ha blomkronans yttre partier 
grâ-hvita med svag skiftning i rosenrödt. Nu torde 
det emellertid för icke-färgkännaren vara ganska möj- 
ligt att efter flyktigt päseende beteckna denna forms 
blommor som hvita. Och det vore derför önskligt, 
att personer som paträffa ’’hvitblommig” Gokart tili 
trädgärden sände lefvande exemplar af den, för direkt 
jämförelse med den dar odlade formen och konstate- 
rande af olikhet 1. identitet med denna. 
Under mina exkursioner i Stocholmstrakten i juni 
manad paträffade jag i skogen mellan Sveden och 
Ulriksdal, heit nära Edsvikens strand, a en plats dar 
för öfrigt rödblommiga individ talrikt växte, ett in- 
divid (1. hvad man kanske künde kalia en individ- 
komplex) med öfver ett halft dussin blombärande 
stjälkar, hvilkas kronor hade en klar blâ-violett färg 
(som pâ gamla blommor öfvergick tili en mera grum- 
ligt grä-grön-blä). Denna form torde kunna kallas 
forma floribus coeruleo-violaceis , och lefde, som antyd- 
des, under omständigheter som göra det möjligt, att 
den uppkommit pâ platsen i frâga (genom mutation?) 
och i blott ett exemplar. — Den omgifvande tufvan 
utskars och inplanterades i Bergianska trädgärden; 
