132 
Dessa omarbetade föreläsningar gifva en god inblick i 
ärftlighetsproblemet ocli man firmer snart, att förf. icke en- 
dast refererar andras arbeten, utan att han pa grund af 
egen erfarenhet kan lemna en kritisk framställning. 
Vi hade i Bot. Not. 1903 s. 246—7 anmält förf:s ar- 
bete r 0m Arvelighet i Samfund og i rene Linier”, som utgör 
ämnet för 8:de och 9:de föreläsningarne. 
Den matematiska sidan är ej försummad; man far grund- 
lig undervisning om, huru man skall fa medeltal och huru 
kurvor skola uppgöras och beräknas, men ocksä, när man 
skall använda dem, och hvilka résultat man kan draga eller 
icke af dem. 
En ren ras af en växt kan visa betydlig variation, allt- 
eftersom de yttre villkoren varit ; men under lika förhällanden 
hör Variationen âtergâ till typen. Frâgan om förvärfvade 
egenskaper kunna gâ i arf, behandlas ocksä; men förf. tyc- 
kes anse att sadan varaktig inverkan pa lifstypen knappast 
kan pavisas. (Men naturligtvis har utsädets kvalitet hos 
kulturväxterna stör ekonomisk betydelse.) Ett egendomligt 
förhallande visa vissa raser, som hafva ärftliga abnormiteter 
ss. fasciation, vridning af stjälken, 3 i st. f. 2 hjärtblad. 
Hos dessa är det endast en viss procent af afkomman, som 
har abnormiteterna füllt utbildade; andra individer kunna 
se heit normala ut, men deras afkomma visar samma dimor- 
fism. Säledes finnas latenta egenskaper hos dessa. 
Man har äfven exempel pä rena linjer med dimorfism, 
hos hvilka en del af afkomman förlorar dimorfismen; den 
har, om man sâ vill, fâtt en ny lifstyp. 
För hybrider redogöres naturligtvis utförligt och i syn- 
nerhet är studiet af afkomman af hybriderna lärorik. Vissa 
karaktärer kunna vara latenta och komma fram hos en del 
af afkomman. Genom isolering af enstaka individer kan man 
ofta fâ rena raser, men icke alltid. Framträdandet af ha- 
stigt uppstäende större eller mindre förändringar, s. k. mu- 
tationer, gör dock afbrott i de rena linjerna. Sädana mu- 
tationer anses af mängen numera, jämte hybridisering, sä- 
som de mest verksamma medlen för uppkomsten af nya arter. 
Med ofvanstäende ha vi endast velat rikta botanisterna^ 
uppmärksamhet pä dessa föreläsningar, som icke äro minst 
lärorika för systematikerna. 
